ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року	справа № 380/46/26	
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дій протиправними, скачування вимоги, -

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій просить суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 серпня 2025 року № Ф-8195-17 та зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) суму боргу по єдиному внеску в розмірі 47 216,16 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Відповідач безпідставно обчислює за Позивачем борг із сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.10.2014 року до 26.11.2020 року. Зазначає, що підприємницької діяльності він не проводив і звітності не подавав. Стверджує, що він є застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього є роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Також Позивач стверджує, що похідною від вимоги про скасування протиправної вимоги є позовна вимога про зобов`язання відповідача вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску суму неправомірно нарахованого боргу.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що фізична особа-підприємець та роботодавець, у якого працює така фізична особа як найманий працівник, є окремими платниками єдиного внеску та мають окремі (власні) бази нарахування єдиного внеску, які не є тотожними та не «покривають», не об`єднують одна іншу, та мають однаковий, незалежний один від іншого обов`язок сплачувати єдиний внесок незалежно від результатів своєї господарської діяльності та, відповідно, фінансового стану, що є наслідком такої діяльності. При цьому, у будь-якому випадку кожен з них має сплатити єдиний внесок не нижче мінімального рівня. Неотримання фізичною особою-підприємцем прибутку від власного бізнесу не є підставою для перекладання обов`язку сплачувати єдиний внесок на роботодавця, робота в якого є окремим видом реалізації громадянином своїх здібностей, досвіду та можливостей. Закон №2464-VI чітко та недвозначно встановлює обов`язок фізичної особи-підприємця щодо сплати єдиного внеску у мінімальному розмірі навіть у випадку нездійснення підприємницької діяльності та не містить норм щодо звільнення від цього обов`язку, якщо ця фізична особа є найманим працівником у іншого роботодавця. Також зазначає, що суд не вправі зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області вчинити дії щодо прийняття рішення про виключення з ІКП по ЄСВ боргу, оскільки така прерогатива надається лише контролюючому органу і є дискреційним повноваженням виключно Головного управління ДПС у Львівській області.
Ухвалою судді від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 був зареєстрований як фізична особа -підприємець 06.09.2013, дата зняття з обліку платника податків 26.11.2020, стан 11 - припинено, але не знято з обліку.
Головне управління ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 5.08.2025 № Ф-8195-17 на суму заборгованості 47216,16 гривень. 
Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025 № Ф-8195-17 надіслано поштою за місцем реєстрації ОСОБА_1 , яку він отримав особисто 16 грудня 2025 року.
Згідно з даними обліку платежів інформаційно-комунікаційної системи ДПС у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 25.12.2025 року заборгованість по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становить 47216,16 гривні, дата виникнення боргу - 20.10.2014 року, а саме щоквартально проведено наступні нарахування за 2014 рік: 20.10.2014 – 1267,95 грн, 20.01.2015 – 1267,95 грн.
З 2015 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 20.04.2015 – 1267,95 грн, 20.07.2015 – 1267,95 грн, 19.10.2015 – 1323,47 грн, 19.01.2016 – 1434,51 грн. 
За 2016 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 19.04.2016 – 909,48 грн, 19.07.2016 – 914,16 грн, 19.10.2016– 957,00 грн, 20.01.2017 – 990,00 грн. 
За 2017 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 19.04.2017 – 2112,00 грн, 19.07.2017 – 2112,00 грн, 19.10.2017 – 2112,00 грн, 19.01.2018 – 2112,00 грн. 
За 2018 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 19.04.2018 – 2457,18 грн, 19.07.2018 – 2457,18 грн, 19.10.2018– 2457,18 грн, 19.01.2019– 2457,18 грн. 
За 2019 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 19.04.2019 – 2754,18 грн, 19.07.2019– 2754,18 грн, 21.10.2019– 2754,18 грн, 20.01.2020– 2754,18 грн. 
За 2020 рік щоквартально проведено наступні нарахування: 21.04.2020– 2028,2 грн, 20.07.2020– 1039,06 грн, 19.10.2020– 3178,12 грн.
На підставі цих даних Головне управління ДПС у Львівській області відповідно до вимог чинного законодавства сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 5.08.2025 № Ф-8195-17
Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025 № Ф-8195-17, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлено нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з статтею 3 Закону № 2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Пунктом четвертим частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом першим частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску.
Тому саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, а розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави дійти висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
В той же час, суд наголошує, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.
Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішенні вказаної адміністративної справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 відповідно до якого «особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».
Відповідач жодним чином не пояснює та не обґрунтовує нарахування Позивачу заборгованості із сплати єдиного внеску з 20.10.2014 по 01.01.2017, тобто до моменту набрання чинності Закону України №1774 - VIІІ від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017.
Суд підкреслює, що до 1 січня 2017 року підприємці, які не отримували доходи у звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок.
У своєму відзиві на Позовну заяву Відповідач також зазначає, що обов`язок сплати єдиного внеску за відсутності доходу законодавець передбачив саме з 01.01.2017 року
Представник Позивача зазначає, що Позивач не отримував жодного доходу від підприємницької діяльності та підприємницької діяльності не проводив.
Положеннями ч.2 ст. 77 КАС України передбачено, шо в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
До матеріалів справи Відповідач не долучив жодного доказу на підтвердження обов`язку сплати Позивачем єдиного соціального внеску до 01.01.2017 року, тобто до моменту коли фізичні особи підприємці навіть за відсутності доходу зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок
До матеріалів справи не долучено ні документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.
Також Відповідач не надав актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджували б суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.
За вказаних обставин суд позбавлений можливості встановити чи отримував Позивач дохід до 01.01.2017 року, а відповідно чи виник у нього обов`язок по сплаті єдиного внеску.
Стосовно нарахування суми єдиного внеску з 01.01.2017 року суд зазначає наступне.
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) з грудня 2014 року по грудень 2021 року ФОП ОСОБА_2 (3032706055) як страхувальник на суму нарахованої позивачу як застрахованій особі заробітної плати нараховував та сплачував єдиний внесок та цей період включено до страхового стажу Позивача.
Тобто, факт роботи позивача із ФОП ОСОБА_2 (3032706055) у 2017-2021 роках та сплати страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлений з наявних у матеріалах справи документів.
Доказів на спростування вказаних обставин Відповідач не надав.
Як встановлено вище позивач був працевлаштований, єдиний внесок як за застраховану особу сплачував роботодавець, що підтверджує довідка форми ОК-5.
Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 7 № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Отже, за змістом норм Закону № 2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець, який нараховує такий внесок на суму заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».
Враховуючи те, що в період, за який позивачу нараховано єдиний внесок, він перебував у трудових відносинах, тобто був застрахованою особою, і сплату єдиного внеску за нього здійснювали його роботодавці, суд дійшов висновку про відсутність за таких обставин у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за вказаний період, оскільки мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцями позивачки.
В той же час, доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання ним доходу за спірний період, відповідачем суду не надано.
Тому, на переконання суду, відповідач протиправно нарахував позивачу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 року по 2020 рік на загальну суму 47 216,16 гривень та включив цю суму як недоїмку до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 5 серпня 2025 року № Ф-8195-17.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 5 серпня 2025 року № Ф-8195-17 такою, що не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому порушує права позивачки, які підлягають судовому захисту шляхом визнання її протиправною та скасування.
Отже, вказане свідчить про відсутність у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску за що зумовлює висновок про протиправність оскаржуваної Вимоги.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) суму боргу по єдиному внеску в розмірі 47 216.16 гривень..
В інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 обліковується борг (недоїмка) з єдиного внеску, що становить 47 216.16 гривень.
Вході з`ясування обставин справи та перевіркою їх доказами судом встановлено відсутність правових підстав нарахування Позивачу єдиного внеску та відповідно встановлено протиправність Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 серпня 2025 року № Ф-8195-17 
Згідно п.2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за №321/35943; далі - Порядок №5), терміни в цьому Порядку вживаються в таких значеннях:
-інтегрована картка платника (далі ІКП) форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі платежі), що ведеться за кожним видом платежу;
-коректність даних інформаційної системи відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю;
-первинні документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо);
-перекручення (викривлення) показників неповне та/або несвоєчасне відображення показників у відповідних підсистемах інформаційної системи.
В п.3, п.4 розділу І Порядку №5 передбачено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.
Відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.
п.1 глави 1 розділу ІІ Порядку №5 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Згідно п.3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17), від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 25 березня 2020 року (справа №826/9288/18) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.
З огляду на наведене та наявність у платника права на відображення в ІКП дійсного стану зобов`язань перед бюджетом вірними належним та ефективним способом захисту прав буде зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКГІП : НОМЕР_1 ) суму боргу по єдиному внеску в розмірі 47 216.16 гривень
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 5 серпня 2025 року № Ф-8195-17. 
Зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму боргу по єдиному внеску в розмірі 47 216,16 гривень.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 1 937 грн, 92 коп сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович