ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/2707/25 
Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця Філіпова Валерія Олександровича до фізичної особи-підприємця Гальміз Єлизавети Андріївни про стягнення 87 262,39грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Філіпов Валерій Олександрович (далі - позивач, ФОП Філіпов В.О.) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Гальміз Єлизавети Андріївни (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3) про стягнення 87 262,39грн в рахунок повернення авансу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладено усний договір на поставку десертів до магазину/кафетерію позивача, на виконання якого позивачем у період з 11.04.2025 по 02.05.2025 перераховано грошові кошти у розмірі 87 262,39грн, між тим, товар відповідачем не поставлений, грошові кошти на вимогу від 17.06.2025 не повернуті (т.1 а.с.1-3).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.09.2025: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (т.1 а.с.35-36).
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 01.09.2025 о 23:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.39).
Як визначено ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копія ухвали від 01.09.2025 направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням №0601187984215, яке повернуто з довідкою від 19.09.2025 відділенням поштового зв`язку м. Вишгород, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.62-65). При цьому, адреса, за якою направлено відповідне поштове відправлення, відповідає адресі відповідача, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як станом на 01.09.2025, так і станом на 29.09.2025 (т.1 а.с.33, 66); іншої адреси відповідач суду не повідомив.
Крім того, відповідна ухвала 02.09.2025 направлена відповідачу в електронній формі на електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1), що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як засіб здійснення зв`язку з відповідачем (т.1 а.с.38).
Також, ухвала від 01.09.2025 направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень 01.09.2025, зареєстрована у реєстрі 02.09.2025 за №129890722 та оприлюднена 03.09.2025.
На підставі клопотання від 05.09.2025, яке подано представником відповідача - адвокатом Колодійчук Н.В., такому представнику надано доступ до матеріалів справи №911/2707/25 в системі «Електронний суд» (т.1 а.с.41-42). 
Ухвала Господарського суду від 01.09.2025 доставлена до електронного кабінету представника відповідача - адвоката Колодійчук Н.В. 08.09.2025 о 12:55, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.40).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Окрім того, ч.7 ст.242 ГПК України визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу - наступного робочого дня - 02.09.2025; відповідачу - 08.09.2025.
Також, 11.09.2025 надано доступ до матеріалів справи в електронній формі представнику відповідача - адвоката Дегтярьовій О.П. на підставі заяви від 10.09.2025, що надійшла до суду 11.09.2025 (вх.№12524/25).
15.09.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» та направлено до суду після закінчення робочого часу суду - 14.09.2025) від відповідача надійшла заява про продовження строку на подання відзиву на позов (вх.№8267 від 15.09.2025; т.1 а.с.50-51), у задоволенні якої ухвалою Господарського суду Київської області від 15.09.2025 відмовлено (т.1 а.с.57-58).
26.09.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» та направлено до суду після закінчення робочого часу суду - 25.09.2025), з порушенням строку, встановленого 1 ст.251 ГПК України, до Господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.67-72).
У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що:
- зобов`язання з поставки десертів виконані, що підтверджується видатковими накладними, які підписані від імені позивача його працівниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Анною;
- відповідь на претензію позивача не надано, оскільки вона є безпідставною. 
Також, до змісту поданого відзиву відповідач включив клопотання про поновлення строку, встановленого для його подання, з посиланням на зайнятість адвокатів АО «Ваш надійний адвокат» та ознайомлення представника з матеріалами справи лише 11.09.2015 та перебування до 15.09.2025 у відрядженні. Відповідач просив врахувати, що він заздалегідь повідомив суд, що з об`єктивних причин не зможе подати відзив у встановлений строк.
У відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 8 000грн.
02.10.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив (т.1 а.с.216-218), у якій, заперечуючи щодо доводів відповідача, вказує, що:
- позивач та/або його працівники товар не отримували; 
- позивач не видавав довіреності на отримання товару вказаним у відзиві особам; 
- вказані у відзиві особи є працівниками ТОВ «Якава», а не позивача та діяли від його імені. 
Окрім того, позивач вважає причини пропуску строку на подання відзиву такими, що не є поважними оскільки не підтверджені належними доказами, тому просить відзив залишити без розгляду та повернути його відповідачу.
У відповіді на відзив позивач просить стягнути з відповідача 40000грн витрат на професійну правничу допомогу.
06.10.2025 судом отримано другу заяву по суті відповідача - заперечення (т.1 а.с.235-238), у якому відповідач посилається на те, що:
- вказані у відзиві особи, які отримали товар, є працівниками саме позивача та в силу трудових обов`язків приймали товар від імені позивача;
- позивач протягом місяця оплачував всі отримані від відповідача рахунки, тому є дивним його посилання на не отримання товару;
- позивач є оператором ринку та власником приміщення, у якому отриманий товар його працівниками.
Окрім того, у запереченні відповідач просить зменшити розмір судових витрат позивача на оплату професійної правової допомоги до 8 000грн, посилаючись на їх не співмірність, а також покласти на позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.10.2025 судом задоволено клопотання відповідача та поновлено пропущений процесуальний строк на подання відзиву та прийнято відповідну заяву по суті справи (т.1 а.с.242-245).
Відповідь на відзив та заперечення подані сторонами з дотриманням встановлених судом строків. 
Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.
Позивач посилаєте на те, що у період з 11.04.2025 по 02.05.2025 на розрахунковий рахунок відповідача сплачені грошові кошти у розмірі 87 262,39грн в якості попередньої оплати товару - десертів, що мав поставити відповідач. Факти сплати у відповідному розмірі підтверджуються позивачем випискою за період з 01.01.2025 по 10.05.2025 (т.1 а.с.5-6). Позивач стверджує, що відповідач не передав товар, обумовлений усною домовленістю сторін. 
Відповідно до претензії від 17.06.2025 №1-2025 позивач відмовився від отримання товару та вимагав від відповідача повернення сплачених коштів у розмірі 87 262,39грн (т.1 а.с.7-8). 
На підтвердження направлення вказаної претензії відповідачу надано: поштову накладну №1157100003996; опис вкладення до відправлення, прийнятого за такою накладною; фіскальний чек від 17.06.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлення (т.1 а.с.14-15). Окрім того, така претензія направлена на електронну адресу відповідача «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.16).
Відповідач, спростовуючи твердження позивача про те, що товар не поставлений відповідачу та стверджуючи, що товар на загальну суму 83 117,84грн з ПДВ прийнятий позивачем в особі його працівників та оплачений позивачем надав наступні докази:
- видаткову накладну від 01.04.2025 №1 на суму 2 321грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_2 »; рахунок на оплату від 01.04.2025 №1 на суму 2 321грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №831 на суму 2 321грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №1 від 01.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.169-171);
- видаткову накладну від 02.04.2025 №2 на суму 2 094грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 02.04.2025 №2 на суму 2 094грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №832 на суму 2 094грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №2 від 02.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.172-174);
- видаткову накладну від 03.04.2025 №3 на суму 887грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 03.04.2025 №3 на суму 887грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №833 на суму 887грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №3 від 03.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.178-180);
- видаткову накладну від 04.04.2025 №4 на суму 2 114грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 04.04.2025 №4 на суму 2 114грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №834 на суму 2 114грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №4 від 04.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.175-177);
- видаткову накладну від 05.04.2025 №5 на суму 2 189грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 05.04.2025 №5 на суму 2 189грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №835 на суму 2 189грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №5 від 05.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.181-183);
- видаткову накладну від 06.04.2025 №6 на суму 384грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 06.04.2025 №6 на суму 384грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №836 на суму 384грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №6 від 06.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.184-186);
- видаткову накладну від 07.04.2025 №7 на суму 1 193грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - «ОСОБА_4»; рахунок на оплату від 07.04.2025 №7 на суму 1 193грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №837 на суму 1 193грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №7 від 07.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.187-189);
- видаткову накладну від 08.04.2025 №8 на суму 3 305грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_4 »; рахунок на оплату від 08.04.2025 №8 на суму 3 305грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №838 на суму 3 305грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №8 від 08.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.190-192);
- видаткову накладну від 09.04.2025 №9 на суму 2 983грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_4 »; рахунок на оплату від 09.04.2025 №9 на суму 2 983грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №839 на суму 2 983грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №9 від 09.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.193-195);
- видаткову накладну від 10.04.2025 №10 на суму 1 488грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_4 »; рахунок на оплату від 10.04.2025 №10 на суму 1 488грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №840 на суму 1 488грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №10 від 10.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.196-198);
- видаткову накладну від 11.04.2025 №11 на суму 1 799грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_4 »; рахунок на оплату від 11.04.2025 №11 на суму 1 799грн; платіжну інструкцію від 11.04.2025 №841 на суму 1 799грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №11 від 11.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.199-201);
- видаткову накладну від 11.04.2025 №12 на суму 1 802грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_4 »; рахунок на оплату від 11.04.2025 №12 на суму 1 802грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №891 на суму 1 802грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №12 від 11.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.202-204);
- видаткову накладну від 12.04.2025 №13 на суму 795грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 12.04.2025 №13 на суму 795грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №890 на суму 795грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №13 від 12.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.157-159);
- видаткову накладну від 13.04.2025 №14 на суму 1 726грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 13.04.2025 №14 на суму 1 726грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №889 на суму 1 726грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №14 від 13.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.97-99);
- видаткову накладну від 14.04.2025 №15 на суму 2 045грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 14.04.2025 №15 на суму 2 045грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №888 на суму 2 045грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №15 від 14.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.100-102);
- видаткову накладну від 16.04.2025 №16 на суму 2 715грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 15.04.2025 №16 на суму 2 715грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №887 на суму 2 715грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №16 від 15.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.103-105);
- видаткову накладну від 17.04.2025 №17 на суму 2 063грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 16.04.2025 №17 на суму 2 063грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №886 на суму 2 063грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №17 від 16.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.106-108);
- видаткову накладну від 18.04.2025 №18 на суму 2 013грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 17.04.2025 №18 на суму 2 013грн; платіжну інструкцію від 18.04.2025 №885 на суму 2 013грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №18 від 17.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.109-111);
- видаткову накладну від 20.04.2025 №20 на суму 250грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 "; рахунок на оплату від 19.04.2025 №20 на суму 250грн; платіжну інструкцію від 26.04.2025 №918 на суму 250грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №20 від 19.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.112-114);
- видаткову накладну від 22.04.2025 №21 на суму 2 280грн, у якій в графі якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - ОСОБА_1 ; рахунок на оплату від 21.04.2025 №21 на суму 2 280грн; платіжну інструкцію від 26.04.2025 №917 на суму 2 280грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №21 від 21.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.115-117);
- видаткову накладну від 23.04.2025 №22 на суму 2 683грн, якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - ОСОБА_1 ; рахунок на оплату від 22.04.2025 №22 на суму 2 683грн; платіжну інструкцію від 26.04.2025 №916 на суму 2 683грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №22 від 22.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.118-120);
- идаткову накладну від 24.04.2025 №23 на суму 1 219грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - ОСОБА_1 ; рахунок на оплату від 23.04.2025 №23 на суму 1 219грн; платіжну інструкцію від 26.04.2025 №915 на суму 1 219грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №23 від 23.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.121-123);
- видаткову накладну від 24.04.2025 №28 на суму 2 340грн, на якій підпис від імені позивача відсутній; рахунок на оплату від 24.04.2025 №34 на суму 2 340грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №968 на суму 2 340грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №34 від 24.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.124-126);
- видаткову накладну від 25.04.2025 №24 на суму 2 340грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 24.04.2025 №24 на суму 2 340грн; платіжну інструкцію від 26.04.2025 №914 на суму 2 340грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №24 від 24.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.136-138);
- видаткову накладну від 25.04.2025 №29 на суму 3 726,20грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 25.04.2025 №27 на суму 3 726,20грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №957 на суму 3 726,20грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №27 від 25.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.130-132);
- видаткову накладну від 25.04.2025 №30 на суму 155,37грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 25.04.2025 №26 на суму 155,37грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №958 на суму 155,37грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №26 від 25.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.127-129);
- видаткову накладну від 25.04.2025 №31 на суму 1 841грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 25.04.2025 №35 на суму 1 841грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №967 на суму 1 841грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №35 від 25.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.133-135);
- видаткову накладну від 26.04.2025 №32 на суму 1 732грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 26.04.2025 №28 на суму 1 732грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №956 на суму 1 732грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №28 від 26.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.142-144);
- видаткову накладну від 26.04.2025 №33 на суму 1 033грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 26.04.2025 №36 на суму 1 033грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №966 на суму 1 033грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №36 від 26.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.139-141);
- видаткову накладну від 27.04.2025 №34 на суму 5 721,71грн у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 27.04.2025 №29 на суму 5 721,71грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №955 на суму 5 721,71грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №29 від 27.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.145-147);
- видаткову накладну від 28.04.2025 №36 на суму 2 541,45грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 28.04.2025 №30 на суму 2 541,45грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №954 на суму 2 541грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №30 від 28.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.151-153);
- видаткову накладну від 28.04.2025 №37 на суму 1 305грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 28.04.2025 №38 на суму 1 305грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №964 на суму 1 305грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №38 від 28.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.148-150);
- видаткову накладну від 29.04.2025 №35 на суму 2 337грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 27.04.2025 №37 на суму 2 337грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №965 на суму 2 337грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №37 від 27.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.154-156);
- видаткову накладну від 29.04.2025 №38 на суму 3 905,89грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 29.04.2025 №31 на суму 3 905,89грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №961 на суму 3 905,89грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №31 від 29.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.160-162);
- видаткову накладну від 30.04.2025 №39 на суму 1 508грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 29.04.2025 №39 на суму 1 508грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №963 на суму 1 508грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №39 від 29.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.163-165);
- видаткову накладну від 30.04.2025 №40 на суму 4 365,84грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 30.04.2025 №32 на суму 4 365,84грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №960 на суму 4 365,84грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №32 від 30.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.166-168);
- видаткову накладну від 01.05.2025 №42 на суму 6 454,38грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 28.04.2025 №33 на суму 6 454,38грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №959 на суму 6 454,38грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №33 від 28.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.90-93);
- видаткову накладну від 02.05.2025 №41 на суму 1 463грн, у якій в графі «отримав(ла)» від імені позивача проставлений підпис та вказано прізвище - « ОСОБА_1 »; рахунок на оплату від 30.04.2025 №40 на суму 1 463грн; платіжну інструкцію від 02.05.2025 №962 на суму 1 463грн з призначенням платежу: «оплата за десерти згідно рах №40 від 30.04.2025 без ПДВ» (т.1 а.с.94-96).
ОСОБА_1 , яка у частини з відповідних видаткових накладних вказана як особа, яка від імені позивача отримала товар, у спірний період перебувала у трудових відносинах з ФОП Філіповим В.О., що підтверджується формою ОК-5 «Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу» №5707 2346 1977 8728, що видана Пенсійним фондом України (т.1 а.с.83-85).
З наданої форми вбачається, що позивач за період з квітня по травень 2025 року сплатив страхові внески за працівника - ОСОБА_1 у загальному розмірі 9 890,92грн. 
Як вбачається з листа Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 10.04.2025 за вих.№10-18.3/367-25, до Державного реєстру операторів ринку та їхніх потужностей внесено запис про реєстрацію потужності оператора ринку - позивача у справі з реєстраційним номером r-UA-32-10-469, з визначенням виду діяльності - роздрібна торгівля харчовими продуктами в кафе «YAKAVA» за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8-Д, корп. 3, прим. 25 (т.1 а.с.205-206). Право власності на об`єкт нерухомого майна за відповідною адресою зареєстровано за позивачем, про що свідчить інформація, сформована за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 06.10.2025 №5005476815543 (т.1 а.с.239).
Позивач під час розгляду справи у заяві по суті заявив, що реєстрацію потужностей за вказаною адресою не здійснював, а така реєстрація проведена відповідачем самовільно та за такою адресою розташоване кафе «YAKAVA» (оператор ринку - Товариство з обмеженою відповідальністю «Якава»), на підтвердження чого надав відомості з реєстру потужностей (т.1 а.с.223), вказавши, що попереднім оператором такої потужності - як кафе «YAKAVA» є відповідачка - ОСОБА_3 (т.1 а.с.224). 
Між тим, доказів реєстрації потужностей саме відповідачем позивач не надав, отже, відповідна обставина не може вважатись встановленою судом. 
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути кошти, отримані як попередня оплата товару, від отримання якого відповідач відмовився. 
Заявлені позивачем вимоги суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України; норми якого діяли в період, який вказано у видаткових накладних як дата отримання товару та у період здійснення позивачем оплат) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
В силу ч.4 ст.203 ЦК України правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.
Як визначено п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Слід зазначити, що набуття статусу фізичної особи-підприємця не змінює вид особи і людина залишається фізичною особою, але набуває додаткових правових особливостей, пов`язаних із можливістю здійснювати підприємницьку діяльність. Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур, за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває додаткових ознак - підприємця. Отже, правочини між фізичними особами-підприємцями на суму, що перевищує 340грн (20*17; 17грн - неоподатковуваний мінімум доходів громадян, визначений п.5 підр.1 розд. XX Податкового кодексу України) мають вчинятись у письмовій формі.
За змістом ч.1 ст.207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
В силу ч.2 такої статті: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У даній справі сторонами не дотримано письмової форми правочинів, на факти укладення яких сторони посилаються, однак, згідно ч.1 ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Водночас, письмовими доказами підтверджено наявність волевиявлення обох сторін на укладення договорів купівлі-продажу товару в асортименті, кількості та за ціною, визначеними у наданих рахунках, факти отримання яких позивач не заперечував та які без зауважень оплатив. 
Отже, дії обох сторін - виставлення відповідачем рахунків в оплату товару та факти їх оплати підтверджують укладення сторонами договорів купівлі-продажу товару, визначених у таких рахунках.
Укладені сторонами договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.
Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Так, як установлено ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України визначено, що: продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. 
Положеннями ч.1 ст.664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань за договором купівлі-продажу, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати. Так, як установлено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом у даній справі не встановлено, що сторони узгодили певний строк виконання зобов`язань - як з оплати товару, так і з його передачі або змінили порядок виконання взаємних зобов`язань, встановлений ч.1 ст.692 ЦК України. 
Як визначено ч.2 ст.530 ЦК України: якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
При цьому, ст.531 ЦК України визначено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У даній справі позивач стверджував, що виконав зобов`язання з оплати товару, однак, товар не отримав, тобто про дострокове виконання зобов`язання з оплати товару - до його передачі, а відповідач спростовував такі твердження, вказуючи, що товар позивачем отриманий через представників.
У відповідності з ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Так, як установлено ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 2 цієї статті визначено, що кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Отже, саме відповідач у даному випадку несе ризик непред`явлення вимоги щодо надання доказів, того, що особи, які приймали товар від імені позивача, уповноважені ним на вчинення відповідних дій.
За твердженнями відповідача товар від імені позивача прийнятий його працівниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 
Як унормовано ст.21 такого Кодексу: трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін; трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Так, в Збірнику уніфікованих форм організаційно-розпорядчих документів, схваленому на засіданні Нормативно-методичної комісії Укрдержархіву (протокол №7 від 22.11.2015) визначено, що посадові і робочі інструкції - це організаційні документи, у яких визначено завдання, обов`язки, права і відповідальність працівників (робітників) при виконанні ними роботи на певній посаді (за професією).
Згідно абз.2 п.6 Довідника кваліфікаційних характеристик професій, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 №336, конкретний перелік посадових обов`язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації.
Таким чином, саме по собі перебування особи в трудових відносинах не надає їй права приймати товар, якщо це не входить до її посадових обов`язків, що визначені трудовим договором або посадовою інструкцією. Разом з тим, у даній справі з достовірністю не встановлено, що ОСОБА_1 , факт перебування якої з позивачем у трудових відносинах з позивачем, встановлено судом у спірний період, в силу своїх посадових обов`язків мала повноваження приймати товар від імені позивача. Пояснення такої особи як свідка відповідачем не надані із підтвердженням підстав прийняття товару від імені позивача.
Доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є уповноваженими особами на прийняття матеріальних цінностей - товару за спірними видатковими накладними у відповідний період від імені позивача відповідачем не надано. 
Надані скріншоти переписки з групового чату з назвою «Yakava CityBar» з месенджеру (т.1 а.с.207-209) не підтверджують створення такого чату саме позивачем, перебування у трудових відносинах з позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у спірний період або уповноваження таких осіб позивачем діяти від його імені. При цьому, сторонами у даній справі не надано доказів, наприклад пояснень таких осіб у формі заяв свідків щодо наявності у них відповідних повноважень та підстав їх виникнення.
Поряд з цим, сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що навіть у разі відсутності у відповідних осіб повноважень, їх дії щодо прийнятті товару від імені позивача відповідно до вказаних видаткових накладних схвалені позивачем. Так, відповідно до наданих видаткових накладних товар переданий до його оплати, про що свідчать дати складання таких видаткових накладних та відсутність даних щодо дати отримання товару за ними в іншій день, ніж датовані відповідні видаткові накладні. Позивач сплатив такий товар, навіть за видатковою накладною, у якій відсутній підпис від його імені будь-якої особи в отриманні товару, а лише вказане прізвище особи в графі «отримав(ла)» - « ОСОБА_1 ». Відповідні обставини, а також той факт, що оплати мали систематичний характер протягом більше місяця з посиланням на певні рахунки та мали місце після дат, що вказані у видаткових накладних, що підтверджується зібраними у справі доказами, свідчить про схвалення дій осіб, які отримували такий товар від імені позивача та виконання зобов`язань відповідачем щодо передачі такого товару у власність позивача.
Так, як визначено ч.ч.1,2 ст.79 ГПК України: наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановив, що зобов`язання з передачі товару позивачу відповідачем виконані.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч.4 цієї статті визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 3028грн (а.с.4) - понад встановлений розмір, оскільки не взяв до уваги те, що, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Фактично з поданої позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40грн (87262,39:100*1,5
Між тим, в силу ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у визначених відповідною нормою випадках.
Клопотань про повернення частини сплаченого судового збору позивач до прийняття рішення у справі не подавав.
Оскільки у задоволені заявлених вимог відмовлено повністю, витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2 422,40грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 40 000грн, які понесені позивачем, що підтверджується випискою за період з 01.01.2022 по 01.10.2025 (а.с.227), підлягають покладенню на ФОП Філіпова В.О.
Окрім того, до тексту заперечення відповідач включив заяву, у якій просить стягнути з позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги, які понесені відповідачем у розмірі 10 000грн (т.1 а.с.237,зворот). 
Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу виходить з наступного.
Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.
Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідний порядок застосування визначений: постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19; постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23; додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 у справі №922/1075/23, 16.09.2024 у справі №922/3611/23; постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У першій заяві по суті - відзиві відповідач заявив, що його попередні витрати на професійну правничу допомогу становлять 10 000грн (а.с.67-72), а до ухвалення рішення у даній справі - у запереченні просив стягнути з позивача 10 000ггрн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав наступні докази:
 договір від 05.09.2025 №183 про надання правової допомоги, укладений між відповідачем (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Ваш надійний адвокат» (далі - АО) (далі - договір; т.1 а.с.74-78); 
 додаток №1 до договору (т.1 а.с.79-80);
 рахунок-фактура від 09.09.2025 №41 на суму 10 000грн (т.1 а.с.82);
 платіжна інструкція від 09.09.2025 №1085 на суму 10 000грн (т.1 а.с.87); 
 ордери ВІ №1331844 від 05.09.2025, ВІ №1333220 від 10.09.2025, видані АО на надання правничої допомоги відповідачу адвокатами відповідно - Колодійчук Н.В., Дегтярьовій О.П. (т.1 а.с.43,49).
Так, відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а АО приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
В силу п.2.1 договору АО, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги, зокрема: представляти інтереси клієнта з господарських, цивільних, адміністративних, кримінальних справах в усіх судових установах України, в тому числі в районних, місцевих, апеляційних, касаційних, вищих, спеціалізованих судах, господарських, адміністративних, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, замовнику (клієнту), захиснику, представнику, в тому числі з правом здійснювати всі необхідні дії, в тому числі процесуальні дії та без обмеження повноважень, подання позову або зустрічного позову до суду, визнання позову, відмови повністю або частково від позовних вимог, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, оскарження в апеляційному або касаційному порядку судових рішень (ухвал, постанов), пред`явлення виконавчих документів до відповідних органів для виконання (пп.2.1.5); складення заяв, скарг, клопотань, процесуальних та інших документів правового характеру (пп.2.1.10).
Надавати правничу допомогу клієнту, від імені АО мають право: адвокати Дегтярьова Оксана Петрівна та/або Колодійчук Наталія Володимирівна (п.2.8 договору).
Згідно п.п.4.1-4.3 договору: правничу допомогу, що надається АО, клієнт оплачує в гривнях, на підставі виставлених рахунків у відповідності до вартості та обсягу наданої послуги, зазначеної у додатку №1 до договору; оплата за даним договором здійснюється не пізніше трьох днів з моменту отримання клієнтом рахунку; при розрахунку вартості правничої допомоги, вказаної в п.4.1 договору, враховується час, витрачений АО, її партнерами та співробітниками, що складає не більше восьми годин на добу робочого дня; час, витрачений понад вказану норму, оплачується на підставі окремого рахунку, за тарифами, вказаними в додатку №1 даного договору АО; співробітники АО надають правничу допомогу, передбачену умовами даного договору, клієнту тільки в робочий час; під робочим часом у цьому випадку розуміється час з 9-00 годин до 18-00 годин у робочі дні, визначені згідно чинного трудового законодавства України; у разі надання співробітниками АО правничої допомоги, на вимогу клієнта, в неробочий час, АО має право на оплату такої правничої допомоги на підставі окремого рахунку, узгодженого сторонами цього договору, за тарифами, вказаними в додатку №1 договору.
Даний договір укладений на строк до 05.09.2026 та набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 договору).
Додатком №1 до договору сторонами визначені види послуги та їх вартість.
Як вбачається, рахунок-фактура №41 від 12.09.2025 виставлений АО відповідачу на оплату правничої допомоги - комплексного ведення справи №911/2707/25 у Господарському суді Київської області, вартість якої встановлена у розмірі 10 000грн. 
Водночас, всупереч вимогам ч.3 ст.126 ГПК України, відповідач не надав суду опису конкретно виконаних робіт (наданих послуг) під час надання правничої (правової) допомоги відповідачу.
Разом з цим, відсутність опису наданих адвокатом послуг/виконаних робіт та понесених витрат при наданні правничої допомоги сама по собі не є підставою для відмови відповідачу у розподілі відповідних витрат на правничу допомогу, однак, позбавляє суд можливості визначити повний обсяг відповідних робіт/послуг, які фактично надані, понесених витрат для з`ясування, того чи є такий обсяг співмірним витратам, які відповідач має понести на оплату професійної правничої допомоги, чи є обґрунтованим, у разі його подання, заява іншого учасника про зменшення відповідних витрат з підстав їх не співмірності.
Отже, висновку про обсяг виконаних адвокатом робіт/наданих послуг суд у даній справі може дійти лише виключно з дослідження наданих адвокатом від імені відповідача процесуальних документів, підписаних від імені відповідача таким представником та поданих до суду.
Суд бере до уваги, що представником відповідача від імені відповідача подано заяви по суті - відзив на позовну заяву (т.1 а.с.67-72), заперечення (т.1 а.с.235-238), а також заяви (клопотання) про: надання доступу до підсистеми «Електронний суд» (т.1 а.с.41-42); ознайомлення з матеріалами справи (т.1 а.с.45); вступ у справу як представника (т.1 а.с.48); продовження процесуального строку (т.1 а.с.50-51).
Відповідні послуги оплачені відповідачем, про що свідчить платіжна інструкція від 09.09.2025 №1085 на суму 10 000грн.
У вирішенні питання щодо відшкодування відповідачу відповідних витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000грн, які відповідач вже поніс, суд виходить з наступного.
Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у: постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23: додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23, 21.05.2025 у справі №910/2014/23).
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16; постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).
У п.7.50 постанови Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого: вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації; зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткові постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.
Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Висновки щодо застосування ч.4 ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України також викладені у постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У даній справі позивач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та не посилався не співмірність відповідних витрат позивача.
Враховуючи, що витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000грн, понесені відповідачем, пов`язані із розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим та не є непропорційним до предмету спору, зважаючи на поведінку учасників, а також те, що сума заявлених до відшкодування витрат не перевищує суму, заявлену відповідачем в орієнтованому розрахунку (у відзиві), а відповідні витрати є необхідними, отже, враховуючи обсяг виконаних робіт та витрачений адвокатом час, суд вважає за можливе подану заяву задовольнити у повному обсязі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Філіпова Валерія Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця Гальміз Єлизавети Андріївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) про стягнення 87262,39грн.
2. Заяву фізичної особи-підприємця Гальміз Єлизавети Андріївни щодо покладення на фізичну особу-підприємця Філіпова Валерія Олександровича витрат на професійну правничу допомогу, включену до тексту заперечення, задовольнити повністю.
3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Філіпова Валерія Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Гальміз Єлизавети Андріївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 10 000грн в рахунок відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова