РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року 	справа № 580/12480/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до Канівського природного заповідника Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Київського національного університету імені Тараса Шевченка, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство освіти і науки України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до Канівського природного заповідника Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Київського національного університету імені Тараса Шевченка, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Канівського природного заповідника Київського національного університету імені Тараса Шевченка (юридична адреса: вул. Шевченка, 108, м. Канів, Черкаська, область, 19000, код ЄДРПОУ 02071493) та Київського національного університету імені Тараса Шевченка (юридична адреса: вул. Володимирська, 64/13, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 42149108) щодо невжиття заходів по встановленню в натурі, відповідно до законодавства меж території та об`єкту природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника; розроблення та затвердження в установленому порядку змін до Проекту організації території Заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів; внесення відомостей про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру; встановлення інформаційних та охоронних державних знаків визначеного зразка;
- зобов`язати Канівський природний заповідник Київського національного університету імені Тараса Шевченка (юридична адреса: вул. Шевченка, 108, м. Канів, Черкаська, область, 19000, код ЄДРПОУ 02071493) та Київський національний університет імені Тараса Шевченка (юридична адреса: вул. Володимирська, 64/13, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ: 42149108) вжити заходів щодо встановлення в натурі, відповідно до законодавства меж території та об`єкту природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника; розроблення та затвердження в установленому порядку змін до Проекту організації території Заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів; внесення відомостей про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру; встановлення інформаційних та охоронних державних знаків визначеного зразка.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на його думку відповідачі протиправно не вживають заходів щодо встановлення в натурі, відповідно до законодавства меж території та об`єкту природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника; розроблення та затвердження в установленому порядку змін до Проекту організації території Заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів; внесення відомостей про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру; встановлення інформаційних та охоронних державних знаків визначеного зразка.
Черкаською окружною прокуратурою подається вказаний позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу, оскільки в ході реалізації повноважень, наданих органам прокуратури Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру», встановлено факт недотримання вимог природоохоронного законодавства.
У письмових поясненнях Державна екологічна інспекція Центрального округу зазначила, що підтримує позовні вимоги Черкаської обласної прокуратури в повному обсязі, з підстав, які викладені в адміністративному позові.
Відповідачі у відзивах позов не визнали та просили у задоволенні позову прокурора відмовити з тих підстав, що на них не покладено обов`язків вказаних прокурором в адміністративному позові. Також просили врахувати пропуск строку звернення прокурора до суду з позовом, оскільки строк виконання обов`язків щодо виготовлення документації та встановлення меж земельної ділянки площею 6615,6 га сплинув у 2018 році.
Треті особи: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, у письмових поясненнях підтримали позовні вимоги прокурора з тих підстав, що в порушення вимог чинного природоохоронного законодавств протягом тривалого часу, майже 15 років, Заповідником та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка не вжито належних заходів щодо встановлення в натурі, відповідно до законодавства, меж території та об`єкта природно-заповідного фонду. 
Третя особа - Міністерство освіти і науки України, у письмових поясненнях зазначило, що звернулось до Київського національного університету імені Тараса Шевченка зі запитом з метою перевірки стану виконання Указу Президента України від 01.01.2010 № 2 «Про розширення території Канівського природного заповідника» (із змінами згідно з Указом Президента № 218/2016 від 20.05.2016).
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній (их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідно до постанови Колегії Наркомзему Української РСР від 30.07.1923 № 156 засновано Канівський природний заповідник (далі – Заповідник).
Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 29.06.1939 № 668 Заповідник передано Київському національному університету імені Тараса Шевченка (далі – Університет).
Наказом ректора Університету від 15.01.1952 № 17 Заповідник реорганізовано в Канівське учбово-дослідне господарство.
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 12.11.1968 № 568 на базі Канівського учбово-дослідного господарства Університету організовано Заповідник площею 1035 га.
Згідно з розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 22.12.1986 № 717-р територію Заповідника розширено на 1014,3 га. Університету видано Державні акти на право постійного користування землею для природоохоронної діяльності Заповідника загальною площею 2026,98 га (державні акти І-ЧР № 000301 на земельну ділянку площею 115,99 га та І-ЧР № 000303 - 1910,99 га).
За результатами розгляду клопотань Заповідника, Черкаською обласною державною адміністрацією, видано розпорядження від 30.10.2009 № 309 та 09.12.2009 № 363 про затвердження висновків щодо погодження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок під розширення території Заповідника площею 5805,2 га та 809,8 га, відповідно, а всього загальною площею 6615,6 га.
Указом Президента України від 01.01.2010 № 2 «Про розширення території Канівського природного заповідника» (із змінами згідно з Указом Президента № 218/2016 від 20.05.2016) (далі - Указ) до території Заповідника погоджено в установленому порядку включення 6615,6 гектара земель державної власності, які надаються (в тому числі з вилученням у землекористувачів) природному заповіднику у постійне користування згідно з додатком з одночасним виключенням 7,7 гектара земель для дальшого надання їх Шевченківському національному заповіднику.
Відповідно до абз. 3, 4, 5 п. 1 ст. 2 Указу, Кабінету Міністрів України необхідно забезпечити, зокрема, підготовку протягом 2016 - 2017 років матеріалів та вирішення відповідно до законодавства питань щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення протягом 2016 - 2017 років проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника, отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками; розроблення протягом 2016 - 2018 років та затвердження в установленому порядку змін до Проекту організації території Заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів.
За змістом Додатку до Указу, до переліку земель, надання яких (у тому числі з вилученням у землекористувачів) погоджено у постійне користування Заповіднику, увійшли землі запасу та загального користування Золотоніського району площею 867,7 га (уповноважений орган Золотоніська районна державна адміністрація), землі запасу Канівського району площею 2028,2 га (уповноважений орган Канівська районна державна адміністрація), а також землі користувачів - державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» площею 1177,1 га та державного підприємства «Канівське лісове господарство» площею 2542,67 га.
З метою виконання Указу, на засіданні Кабінету Міністрів України у 2011 році схвалено План організації підготовки проєктів актів та здійснення інших заходів, необхідних для забезпечення реалізації Указу (далі - План).
Зокрема, Університету заплановано вжиття необхідних заходів до виконання вимог Указу, а саме: підготовку протягом 2010-2011 років матеріалів та вирішення відповідно до законодавства питань щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення протягом 2010-2011 років проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника; отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками; розроблення протягом 2010-2012 років та затвердження в установленому порядку змін до Проекту організації території Заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів.
На виконання абз. 2 п. 1 ст. 2 Указу, наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 22.10.2015 № 386 затверджено Положення про Заповідник у новій редакції (далі - Положення), відповідно до якого загальна площа території Заповідника складає 8657,2 га, в тому числі: землі запасу та загального користування Золотоніського району площею 867,7 га, землі запасу Канівського району площею 2028,2 га, а також землі користувачів - державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» площею 1177,1 га та державного підприємства «Канівське лісове господарство» площею 2542,67 га.
З отриманих на запити прокурора відповідей Черкаської обласної державної адміністрації та Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Управління ЧОДА) від 15.09.2025 №01/01/-35/11075/01/01-35/24347 та від 06.11.2025 №02/10-04-17/2990/02/10-04-17/29612 вбачається, що інформація про розроблення та затвердження Проєкту організації території Канівського природного заповідника та охорони його природних комплексів в Управлінні відсутня. За період діяльності Управління з 01.06.2013 по 27.05.2021 проекти землеустрою щодо відведення, визначених Указом, земельних ділянок Канівському природному заповіднику не надходили. Звернення щодо надання інформації про обмеження у використанні земель, додержання режиму охорони, використання відповідної території та вимог природоохоронного законодавства на земельних ділянках, визначених Указом для розширення Канівського природного заповідника у порядку, визначеному розділом ІХ «Прикінцеві положення» Закону України «Про землеустрій», на розгляд не надходили.
В свою чергу, Черкаською обласною державною (військовою) адміністрацією направлялися листи до Університету та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (Міністерства екології та природних ресурсів України) щодо вжиття заходів з активізації робіт по виконанню Указу.
За інформацією Філії «Центральний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 04.09.2025 № 8876/36.6-2025, отриманої на запит прокурора, відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, які погоджені Міністерством екології та природних ресурсів України 04.01.2016 за № 5/1-8/1-16, наказу Державного агентства лісових ресурсів від 07.10.2014 № 444 «Про віднесення до відповідних категорій лісів Черкаської області, що знаходяться в постійному користування підприємств Держлісагентства» та матеріалів безперервного лісовпорядкування за 2020 рік по ДП «Канівське лісове господарство», що затверджені Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України 17.11.2021 за №25/2-22/24511-21, відомості щодо віднесення земельних ділянок до Заповідника відсутні.
Вважаючи, що відповідачі допускають протиправну бездіяльність щодо виготовлення проектної документації та встановлення меж території та об`єкту природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель, прокурор звернувся до суду з даним позовом за захистом інтересів держави.
Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення за захистом інтересів держави, суд зазначає, що згідно з частинами 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Суд зазначає, що триваючими визнаються правопорушення, які, почавшись з протиправної дії або бездіяльності, здійснюються безперервно. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином (постанова Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 1540/3613/18, від 30.04.2020 у справі № 461/6241/17).
Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій, у зв`язку із чим, зазвичай, це не повинно вважатися пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду з позовом суб`єкта владних повноважень стосовно притягнення правопорушника до юридичної відповідальності і це, також, не може бути однозначною підставою для відмови у застосуванні державою примусових заходів, спрямованих на припинення такого правопорушення.
Суд приймає до уваги, що позов прокурора спрямований на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, що тривають, оскільки правовідносини щодо оформлення прав на земельні ділянки не припинили існувати. Позивач оскаржує бездіяльність відповідача, тобто невчинення дій на дату звернення до суду з позовом, отже строк звернення, передбачений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не сплинув.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.
Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Згідно із частиною четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
В даному випадку, охоронюваний законом інтерес полягає в забезпеченні охорони об`єкта природного заповідного фонду – Канівського природного заповідника. Відповідно, у даному випадку порушено інтереси держави у сфері охорони навколишнього природного середовища. Оскільки орган, уповноважений відповідно до вимог чинного законодавства України звертатися до суду з позовом про зобов`язання відповідачів здійснити вищевказані дії, не вжив відповідних заходів, тому є підстави для відповідного звернення до суду прокурора в інтересах держави.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Земельного кодексу України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно з ч. 2 ст. 45 Земельного кодексу України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», до природно-заповідного фонду України належать, зокрема природні заповідники.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно- заповідного фонду.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», передбачено, що управління, зокрема природними заповідниками здійснюється їх спеціальними адміністраціями, які здійснюють управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду відповідно до положень про території та об`єкти природно-заповідного фонду і проектів організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
В силу положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», природними заповідниками є природоохоронні, науково-дослідні установи загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних для даної ландшафтної зони природних комплексів з усією сукупністю їх компонентів, підтримання природних спонтанних процесів і явищ, вивчення природних процесів і явищ, що відбуваються в них, розробки наукових засад охорони навколишнього природного середовища, ефективного використання природних ресурсів та екологічної безпеки.
Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами повністю вилучаються з господарського використання і надаються заповідникам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.
У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території природних заповідників забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» витрати, пов`язані із забезпеченням режиму охорони заказників, пам`яток природи, заповідних урочищ та парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, здійснюються за рахунок підприємств, установ, організацій, інших землевласників та землекористувачів, на території яких вони знаходяться.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
При цьому, з огляду на зміст абз. «в» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; проведення науково-дослідних робіт; встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно- заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Згідно з ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.
Відповідно до ст. 47 абз. 4 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно- заповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово- паркового мистецтва та зоологічних парків на землях та земельних ділянках, що включаються до складу цих територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
У ст. 47 Закону України «Про землеустрій» вказано, що рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Суд враховує, що наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 22.10.2015 № 386 затверджено Положення про Канівський природний заповідник у новій редакції (далі - Положення), відповідно до якого загальна площа території Заповідника складає 8657,2 га.
Згідно з Положенням Заповідник є неприбутковою, природоохоронною, науково- дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.
Межі Заповідника встановлюються в натурі, оформляються відповідними знаками та інформаційними матеріалами, наносяться на відповідні планово-картографічні матеріали органів Держгеокадастру, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма № 6-зем) та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій.
Заповідник у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про природно-заповідний фонд України», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про освіту», Статутом Університету, Положенням «Про навчально-науковий центр «Інститут біології» Київського національного університету імені Тараса Шевченка», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, Проектом організації території Канівського природного заповідника та охорони його природних комплексів, а також цим Положенням.
Заповідник є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в територіальному органі Казначейства України і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Заповідник має печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням, штампи, бланки, емблему, що реєструються в установленому порядку.
Право Заповідника на постійне користування земельною ділянкою оформлюється витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Заповідник підпорядкований Міністерству освіти і науки України (далі - МОН України). Його науковим куратором є Київський національний університет (пункти 1.7. - 1.12. Положення).
Відповідно до п. 2.1. Положення метою створення Заповідника є збереження в природному стані типових та унікальних для Лісостепової ландшафтної зони природних комплексів Середнього Придніпров`я з усією сукупністю їх компонентів, підтримання природних спонтанних процесів і явищ, вивчення природних процесів і явищ, що відбуваються в них, розробки наукових засад охорони навколишнього природного середовища, ефективного використання природних ресурсів та екологічної безпеки.
Основними завданнями Заповідника, серед інших, є збереження природних комплексів та об`єктів на його території; забезпечення охорони території Заповідника з усіма природними комплексами та об`єктами.
Згідно з розділом 3 Положення управління Заповідником здійснюється відповідно до вимог законодавства спеціальною адміністрацією, яку очолює директор, що призначається на посаду ректором Київського національного університету імені Тараса Шевченка за погодженням з Мінприроди, яке на час вирішення спору в суді реорганізовано в Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
Згідно з розділом 3 Положення структура та режим території Заповідника враховується в усіх видах землевпорядної, містобудівної та проектної документації. На території Заповідника забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню Заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти.
Згідно п. 8.1 Положення фінансування заходів, пов`язаних із функціонуванням Заповідника, здійснюється відповідно до законодавства за рахунок коштів загального та спеціального фондів Державного бюджету України. Для цієї мети можуть також залучатися кошти місцевих бюджетів, благодійних фондів, кошти університету, установ, організацій, громадян та інших джерел фінансування, не заборонених законодавством.
Кошти, отримані в результаті надання платних послуг згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1913 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами природно-заповідного фонду», є спеціальними коштами Заповідника і вилученню не підлягають. Ці кошти використовуються для здійснення заходів щодо охорони території та об`єктів Заповідника і провадження діяльності, передбаченої цим Положенням та відповідно до затвердженого кошторису.
Для виконання окремих природоохоронних заходів Заповідник може подавати запити про виділення коштів з Державного фонду охорони навколишнього природного середовища (пункти 8.1., 8.2., 8.6. Положення).
Згідно з п. 10.1. Положення Заповідник звітує про свою діяльність перед Університетом, Міністерством освіти у науки України та відповідними органами державної виконавчої влади в порядку і строки, визначені законодавством.
Відповідно до Статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 28.11.2022 № 1061, Канівський природний заповідник є його структурним підрозділом.
З вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. Своєю чергою, забезпечення охорони території природного заповідника можливе виключно у випадку встановлення меж його території.
Враховуючи, що Канівський природний заповідник створений у складі Київського національного університету імені Тараса Шевченка, є юридичною особою та виконує природоохоронні завдання з метою збереження природного заповідника, які є основною метою його створення, тому на нього покладені обов`язки щодо визначення меж території заповідника.
Згідно відомостей, які містяться в листі Канівського природного заповідника №141 від 10.12.2024, всі основні засоби, інші матеріальні та нематеріальні активи Канівського природного заповідника перебувають на балансі Київського національного університету імені Тараса Шевченка з визначеним місцем їх використання: Черкаська обл., м. Канів, Канівський природний заповідник. Канівський природний заповідник вилучений з мережі фінансування та звітності Міністерства освіти і науки України, відповідно до чинного законодавства. Київський національний університет імені Тараса Шевченка проводить весь спектр заходів щодо виконання Указу Президента України від 01.01.2010 №2/2010 «Про розширення території Канівського природного заповідника».
Отже, Канівський природний заповідник не має власного фінансового забезпечення та перебуває на фінансуванні у Київського національного університету імені Тараса Шевченка, тому виконання вищенаведених завдань щодо встановлення меж території природного заповідника без участі університету є неможливим в силу перебування на балансі університету всього майна заповідника та відсутності у заповідника можливості самостійного замовлення проектної документації.
У відповідності до ст. 186 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду погоджуються з власниками, користувачами земельних ділянок, що включаються до таких територій, та зі структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Ці проєкти затверджуються їх замовниками.
На використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження (ст. 110 ЗК України).
Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проєктах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду і підлягають внесенню до Державного земельного кадастру (стаття 111 ЗК України).
Згідно з п. 102 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду є підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель.
З наведеного правового регулювання вбачається, що встановлення меж території природно-заповідного фонду відбувається шляхом розроблення, погодження і затвердження проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, який є підставою для реєстрації у Державному земельному кадастрі обмежень у використанні відповідних земель.
Відповідно до висновків викладених постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 500/576/22, від 29.11.2024 у справі № 260/1681/23, встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за чинним законодавством заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.
З огляду на викладене, саме на відповідачів покладено обов`язки щодо вжиття заходів з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 6615,6 га у постійне користування та проекту землеустрою з організації та зміни меж території Заповідника.
Відповідно до п. 1.1, 1.2 Положення про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 29.03.1994 № 30 (далі - Положення №30) державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду складають систему інформаційних та охоронних знаків цих територій (об`єктів), що направлена на інформування населення та природокористувачів про найменування, межі, правовий статус та основні вимоги щодо охорони цих територій (об`єктів) природно-заповідного фонду. Головним завданням встановлення інформаційних та охоронних знаків є забезпечення інформованості та природоохоронне виховання населення, підвищення ефективності роботи природоохоронних установ та організацій.
Відповідно до 3.1, 3.2 Положення № 30 для територій та об`єктів природно- заповідного фонду необхідним інформативним засобом є офіційна вивіска цієї території (об`єкта) з інформацією про її найменування. Інформаційно-охоронні знаки містять інформацію про найменування, межі, правовий статус та основні вимоги щодо охорони території (об`єкта) природно-заповідного фонду, встановлюються в місцях входу (в`їзду) на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду. Межовий охоронний знак містить інформацію про найменування території (об`єкта) природно-заповідного фонду і встановлюється для інформування про її (його) межі. Інформаційний щит встановлюється в місцях масового відпочинку, на оглядових майданчиках, автостоянках, біля адміністративних приміщень територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Інформаційний щит містить інформацію про найменування території (об`єкта) природно-заповідного фонду, його призначення, загальну характеристику тощо.
З наведеного правового регулювання вбачається, що після проведення необхідних землевпорядних робіт з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для природоохоронних потреб заповідника, внесення інформації до Державного земельного кадастру, необхідним є визначення меж в натурі на місцевості шляхом встановлення відповідних межових знаків, які містять інформацію про найменування території (об`єкта) природно-заповідного фонду і встановлюється для інформування про її (його) межі.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з Положенням про Проект організації території природного заповідника та охорони його природних комплексів, затвердженим Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 06.07.2005 № 245, передбачено, що проект організації території розробляється відповідно до законодавства та вимог міжнародних договорів з метою визначення і обґрунтування заходів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, щодо провадження діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, а також визначення та обґрунтування стратегії розвитку природного заповідника (далі - заповідник) на десять років. Технічне завдання на розроблення Проекту організації території готується відповідно до положення про заповідник, його природних особливостей, цього Положення, погоджується Міндовкілля і затверджується підприємством, установою, організацією, у віданні якого (якої) перебуває заповідник.
Основними завданнями Проекту організації території є: визначення стратегії розвитку заповідника на десять років; встановлення режиму охорони та відтворення природних комплексів і об`єктів заповідника та планування його території; визначення відповідно до стратегії та на її виконання конкретних, ефективних заходів з розвитку заповідника, охорони та відтворення його природних комплексів та об`єктів на п`ять років.
Отже, виготовлення проекту організації території заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, є одним із заходів, який забезпечує збереження заповідника та охорону його природних комплексів, тому виготовлення, погодження та затвердження такого проекту є обов`язком установи у віданні якої перебуває заповідник.
В контексті наведеного, суд зазначає, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Зважаючи на вищезазначене, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва
Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 № 250, Держекоінспекція: - здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства, зокрема про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; - звертається до суду із позовами щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.
Тобто, уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція Центрального округу, яка має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень у сфері охорони й збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Черкаська обласна прокуратура поінформувала Державну екологічну інспекцію Центрального округу про наявні порушення інтересів держави листом від 28.10.2025 №12-918вих-25, у якому обґрунтувала протиправність бездіяльності Університету і Заповідника у спірних правовідносинах. 
Листом від 30.10.2025 № 06-08/5704 Державна екологічна інспекція Центрального округу повідомила прокуратуру, що з позовом до суду про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання забезпечити проведення робіт з винесення меж територій Заповідника не зверталася. Натомість просить органи прокуратури звернутися з відповідним позовом до суду на захист інтересів держави, у порядку встановленому законодавством.
Таким чином, Черкаською окружною прокуратурою подається вказаний позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу, оскільки в ході реалізації повноважень, наданих органам прокуратури Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру», встановлено факт недотримання вимог природоохоронного законодавства. Незважаючи на повідомлення окружної прокуратури про виявлені порушення Державна екологічна інспекція Центрального округу не скористались наданими їм повноваженнями щодо захисту та відновлення порушених прав у суді. 
Невжиття відповідачами заходів для проведення робіт з винесення меж території природного заповідника, закріплення їх в натурі (на місцевості) створює небезпеку використання земель на території заповідника не за цільовим призначенням, тому наявні підстави для зобов`язання відповідачів вжити відповідних заходів по винесенню меж заказника та закріпити його межі в натурі (на місцевості). Відсутність визначених меж заповідника місцевого значення впливає на дотримання вказаних вище вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, у тому числі дотримання обмежень землекористування та фактично унеможливить збереження його природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивач не надав доказів понесених судових витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, тому судові витрати з відповідачів не стягуються.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 77, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Канівського природного заповідника Київського національного університету імені Тараса Шевченка та Київського національного університету імені Тараса Шевченка щодо невжиття заходів по встановленню в натурі, відповідно до законодавства меж території та об`єкта природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Канівському природному заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території заповідника; розроблення та затвердження в установленому порядку змін до проекту організації території заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів; внесення відомостей про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру; встановлення інформаційних та охоронних державних знаків визначеного зразка.
Зобов`язати Канівський природний заповідник Київського національного університету імені Тараса Шевченка (вул. Шевченка, 108, м. Канів, Черкаська, область, 19000, код ЄДРПОУ 02071493) та Київський національний університет імені Тараса Шевченка (вул. Володимирська, 64/13, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ: 42149108) вжити заходи щодо встановлення в натурі, відповідно до законодавства меж території та об`єкту природно-заповідного фонду, зокрема щодо вилучення та надання Канівському природному заповіднику у постійне користування 6615,6 гектара земель; розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проекту землеустрою з організації та зміни меж території заповідника; розроблення та затвердження в установленому порядку змін до проекту організації території заповідника, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів; внесення відомостей про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру; встановлення інформаційних та охоронних державних знаків визначеного зразка.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО