РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 	справа № 580/10696/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
23.09.2025 представник позивача звернувся в інтересах позивача до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою, де просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18 червня 2025 року № 232350008197, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 10 червня 2025 року призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі пункту “в” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” та яка діє на виконання рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, врахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 15.07.1987 до 02.12.1987 трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськи Черкаського району, з 10.11.1990 до 13.03.2000 трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськи Черкаського району; з 14.03.2000 до 15.02.2003 трактористом в СТОВ “Дніпро”; з 16.02.2003 до 04.12.2003 трактористом -механізатором СВК “Леськівський”; з 05.12.2003 до 31.05.2025 трактористом-машиністом ТОВ “Агро-старт”; та врахувавши до загального стажу строкову військову службу ОСОБА_1 з 03.12.1987 до 09.11.1989.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 10.06.2025 звернувся до Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що за принципом екстериторіальності розглянута Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням від 18.06.2025 №232350008197 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи та недосягненням пенсійного віку. Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 29.09.2025 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.258 КАС України). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідач, своїм процесуальним правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. 
Відповідно до ч. 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на червень 2025 року досяг віку повних 55 років.
Позивач, згідно записів в трудовій книжці, військового квитка має трудовий стаж: з 15.07.1987- 02.12.1987 - працював трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськ Черкаського району 03.12.1987 - 09.11.1989 - проходив строкову військову службу; 10.11.1990 - 13.03.2000 - працював трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськи Черкаського району-14.03.2000 - 15.02.2003 - у зв`язку з реорганізацією колгоспу “Дніпро” в СТО “Дніпро”, переведений в СТОВ “Дніпро” тракотористом-16.02.2003-04.12.2003 - працював трактористом механізатором СВ “Леськівський”; 05.12.2003 - до даного часу та, в тому числі, станом на 10.06.2025 працює трактористом-машиністом сільського-господарського виробництва ТОВ “Агро-Стар”.
Позивач має загальний трудовий стаж тривалістю 36 років, 10 місяців, 17 днів, включаючи стаж роботи трактористом тривалістю 34 роки, 11 місяців, 10 днів.
10.06.2025 позивач через Головне управління ПФУ в Черкаській області звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.
Розгляд заяви за принципом екстериторіальності здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі - Відповідач).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від
18.06.2025 відмовлено Позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Мотивуючи вказане рішення, відповідач послався на положення ст. 114 Закону №1058, вказавши, що пенсія чоловікам, які працюють трактористами-машиністами призначається після досягнення 55 років, за наявністю страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на вказаних посадах. Зазначив, що вік заявника на дату звернення становить 55 років 6 місяців 7 днів, до загального страхового стажу зараховано 36 років 4 місяці 3 дні. До пільгового стажу не зараховано жодного періоду. Окремо зазначив, що до пільгового стажу не зараховано стаж згідно довідки №22 від 20.05.2025, оскільки у довідці відсутнє посилання на ст. 50 Закону №1058, а також відсутня інформація щодо виробництва якої продукції займається підприємство, інформація щодо перебування у відпустках без збереження заробітної плати. Роз`яснено Позивачу його право оскаржити прийняте рішення в судовому або адміністративному порядку.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач через свого представника звернувся до суду з цією позовною заявою.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно з п.в частини 1 статті 13 ЗУ “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі - Закон № 1788-ХІІ в редакції, шо діє на виконання рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № І-р/2020, “На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
в) трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Оцінюючи законодавчі зміни, що відбулись у нормативному регулюванні спірних правовідносин варто зазначити наступне.
Так, зокрема, до положень п. в ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ були внесені зміни, згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.
Статтею 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено, зокрема, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: в) трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VІІІ.
У п. 2, 3 резолютивної частині рішення чітко зазначено наступне: Стаття 13 частина друга статті 14 пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213 - VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:...
в) трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі ......".
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV у чинній редакції передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Положення статті 114 Закону № 1058-ІУ в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII не були визнані неконституційними.
За таких обставин є очевидна колізія між положеннями статті 13 ЗУ “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції, що діє на виконання рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та положеннями.статті 114 Закону № 1058-1V.
В той же час, Верховний Суд сформував висновки про застосування вказаних норм права у аналогічних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження N 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Застосування норм права у спірних правовідносинах були предметом розгляду в зразковій справі 360/3611/20. Дана справа не є типовою стосовно зразкової справи 360/3611/20, оскільки предметом розгляду зразкової справи був спір щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №22.
Разом з тим, висновки Касаційного адміністративного суду, що викладені у рішенні від 21 квітня 2021 року, справа №360/3611/20 та Великої Палати Верховного Суду, у постановою від 03 листопада 2021, є релевантними. Оскільки стосуються застосування тих самих норм матеріального права.
Так, в рішенні Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, справа №360/3611/20 сформовані наступні висновки про застосування норм права у спірних правовідносинах. Суд зазначив, що у пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Згідно із частиною другою статті 8 Закону “Про Конституційний Суд України” з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності. У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах. Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII. Верховний Суд наголошує, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України. Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача....Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, 
Суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” №2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню....
Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII. Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі “легітимні очікування” та “майнові права” (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу. Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності. Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. За наслідками Суд виснував, що пункт 2 частини другої статті 114. абзаци 2, 3 пункту 2 розділу XV Закону № 1058-ІУ за змістом і правовою природою с такими, що не відповідають Конституції України, тому Суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № І-р/2020.
Велика Палата Верховного Суду, постановою від 03 листопада 2021 року у цій справі № 360/3611/20, залишила без змін вказане рішення Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021. Та наголосила, що правове регулювання спірних правовідносин порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Необхідною умовою для призначення Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах як трактористу колгоспу та сільськогосподарських підприємств є досягнення віку 55 років, наявність загального стажу 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Надаючи оцінку частині позовних вимог щодо врахування до пільгового стажу позивача періоди роботи трактористом та врахувавши до загального стажу строкову військову службу, суд зазначає таке.
Записами в трудовій книжці Позивача № НОМЕР_1 підтверджується періоди роботи трактористом, трактористом-механізатором, трактористом-машиністом. Тривалість стажу роботи на цих посадах становить 34 роки, 11 місяців, 10 днів.
Згідно довідки Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №2, зазначено, що СТОВ “Дніпро” було створено на базі ліквідованого колгоспу “Дніпро”
довідку Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №3, якою підтверджено ліквідацію колгоспу “Дніпро” та СТОВ “Дніпро” та повноваження сільської ради на видання архівних довідок та витягів стосовно працівників в межах переданих книг розрахунків з цими працівниками;
Згідно довідкок: Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №4, зазначено відомості про заробітну плату ОСОБА_1 з трудового архіву колгоспу “Дніпро” за 1987 - 1991 роки; Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №5, зазначено відомості про заробітну плату ОСОБА_1 з трудового архіву колгоспу “Дніпро” за 1992 - 1996 роки; Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №6, зазначено відомості про заробітну плату ОСОБА_1 з трудового архіву колгоспу “Дніпро” за 1997 - 2000 роки; Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №7, зазначено відомості про кількість вироблених трудондів (людиноднів), трудову участь у колгоспному виробництві ОСОБА_1 з трудового архіву колгоспу “Дніпро” за 1987 - 2000 роки. Також вказано, що до архівного відділу сільської ради не надходили архівні дані про встановлення мінімумів виходів людино днів. Проте, дані про кількість відпрацьованих людиноднів співвідності до кількості робочих днів у відповідному періоді (до прикладу період з 15.07.1987 до 02.12.1987 (призов на військову службу) Позивачем вироблено 111,5 трудоднів. При цьому загальна кількість календарних робочих днів у цей період становить 141, робочих - 101); Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 20.02.2025 №52, зазначено відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), ОСОБА_1 в СТОВ “Дніпро” за 2000 рік (щодо цієї довідки проведена перевірка достовірності працівниками ГУ ПФУ в Черкаській області та порушень не виявлено).
Довідкою від 20.05.2025 №22, видану ТОВ “Агро-Стар”, підтверджено, що позивач дійсно працює в ТОВ “Агро-Стар” трактористом-машиністом сільсько-господарського виробництва на підрозділі тракторна бригада та був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві.
У відповідності до положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічне положення передбачене у ст. 48 КЗпП.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Документ сформований в системі “Електронний суд” 22.09.2025
Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У абзаці 7 цього ж пункту передбачено, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто питання про подання уточнюючих довідок, так само як і питання підтвердження трудового стажу за даними; наявними в реєстрі
застрахованих осіб, постає лише при тій умові, що в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
У постанові Верховного Суду від 08.07.2021 № 638/14056/15-а сформовано правовий висновок, відповідно до якого що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці трудова книжка має містити належним чином оформлені записи про займану посаду і період виконуваної роботи. Лише у випадку, якщо ці відомості у трудовій книжці не зазначені, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, подання уточнюючих довідок підприємств при зверненні за пенсією за віком на пільгових умовах не є обов`язковим і вимагається лише у випадку відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а для підтвердження спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, достатньо надати до пенсійного органу трудову книжку, у якій містяться належним чином оформлені записи про займану посаду і період виконуваної роботи.
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постановах у постановах від
25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17 та від
12.12.2019 у справі №423/405/17. від 17,11,2021 № 242/5635/16-а.
Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року, справа № 439/571/17 зазначив, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Натомість у спірні періоди записи у трудовій книжці Позивача виконані, вони містять відомості про дати прийняття та звільнення з роботи, реквізити відповідних наказів, скріплені підписати уповноважених керівників та відтисками печатей, що дозволяє встановити періоди роботи та займану Позивачем посаду тракториста.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. В свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист. Також Верховний суд України у постанові по справі № 754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що певні недоліки стосовно заповнення трудової документації щодо безпосередньої зайнятості позивача на посаді тракториста у виробництві сільськогосподарської продукції не можуть бути підставою для не врахування відповідних періодів роботи при проведенні обрахунку стажу для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах (аналогічна правова позиція зазначена у пункті 29 постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а).
У постанові ВС 06 квітня 2022 року, справа № 682/51/17 також сформовано висновок, що обґрунтоване зарахування до пільгового стажу тракториста періодів роботи, підтверджених записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” є основним документом, так і іншими доказами.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 лютого 2018 року, справа №681/813/17, щодо тлумачення Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів, класифікатора професій ДК 003:2005 та ДК 003:2010 слідує, що термін “механізатор” є загальновживаним й більш широким родовим поняттям професії тракториста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції. При цьому найменування професії "тракторист-машиніст" охоплює в тому числі, професію тракториста.
Щодо неврахування відповідачем пільгового стажу згідно з довідки від 20.05.2025 №22, суд зазначає таке.
В довідці від 20.05.2025 №22 чітко зазначено, що позивач працює на підприємстві з 05.12.2003 до даного часу на посаді тракториста-машиніста та безпосередньо зайнятий у виробництві сільського господарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві.
Тобто довідка сформульована чітко до вимог п. в ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, містить всю необхідну інформацію для врахування підтвердженого нею стажу до пільгового.
Наявність достатньої кількості загального стажу (понад 36 років) та досягнення Позивачем необхідного віку (55 років) сторонами не оспорюється. При цьому, ст. 50 Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV на яку посилається Відповідач, регулює питання утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій. Дана норма спірні правовідносини не регулює, а вимог про посилання на неї в уточнюючій довідці відсутні. Оскільки відповідна міра відповідальності може бути застосована до страхувальника в силу вимог закону, а не його письмового зобов`язання.
Враховуючи вищезазначене, з урахуванням спірних періодів, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як тракторист-машиніст.
Згідно з записів військового квитка № НОМЕР_2 Позивач призваний на військову службу і направлений в частину 03 грудня 1987, зарахований в частину 05 грудня 1987 згідно з наказом №298 та звільнений (демобілізований ) 08 листопада 1989 року.
Строкова військова служба позивача тривала з 03.12.1987 до 08.11.1989.
Згідно з розрахунку стажу (форма РС-право) Відповідачем період військової служби обліковано з 05.12.1988, таким чином не враховано рік загального стажу.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з положеннями частини 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Правову позицію щодо правильного застосування зазначених норм викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.08.2020, справа № 340/2074/19.
У вказаній справі Верховний Суд зазначив, що сама лише констатація протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту. Отже, визнаючи бездіяльність протиправною, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.
Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо меж дискреції суб`єкта владних повноважень.
Також Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2019 року, справа №227/3208/16-а, опираючи також на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, зазначив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування». Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, -призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2024 року, справа N9 360/777/23.
У згаданій справі №227/3208/16-а Верховний Суд зазначив, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Враховуючи, що Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії 10.06.2025, тому належить зобов`язати Відповідача призначити Позивачу пенсію з цієї дати.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. 
Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн, позовні вимоги задоволено, наявні підстави для стягнення витрат зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 241-246, 255, 258, 293, 295-297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18 червня 2025 року № 232350008197 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 10.06.2025 призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі пункту “в” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” та яка діє на виконання рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, врахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 15.07.1987 до 02.12.1987 трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськи Черкаського району, з 10.11.1990 до 13.03.2000 трактористом колгоспу “Дніпро”, с. Леськи Черкаського району; з 14.03.2000 до 15.02.2003 трактористом в СТОВ “Дніпро”; з 16.02.2003 до 04.12.2003 трактористом -механізатором СВК “Леськівський”; з 05.12.2003 до 31.05.2025 трактористом-машиністом ТОВ “Агро-старт” та врахувавши до загального стажу строкову військову службу ОСОБА_1 з 03.12.1987 до 09.11.1989.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 03.02.2026.

Суддя 	Валентина ОРЛЕНКО