ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25015/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року (суддя Прудник Сергій Володимирович) в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 № 045550031009 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 № 045550031009 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 08.08.2025, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, які визнано неконституційними.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає про відсутність у позивача необхідного страхового стажу – 25 років, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 21.07.2025 звернулася до відділення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно з п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З метою підтвердження у позивача права на отримання пенсії було надано: трудову книжку, паспорт та РНОКПП, посвідчення майстра спорту України Міжнародного класу, орден, диплом спеціаліста, докази щодо зміни прізвища.
Рішенням № 045550031009 від 28.07.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутності страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років – 25 років, в наявності 6 років 20 днів (а.с. 14-15).
ОСОБА_1 08.08.2025 повторно звернулася з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За наслідком розгляду вищезазначеної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 № 045550031009 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років (а.с. 17).
У вищевказаному рішенні ГУ ПФУ в Черкаській області зазначило, що страховий стаж заявниці становить 26 років 5 місяців 8 днів, у тому числі спеціальний стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 6 років 20 днів. Відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років.
Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 № 045550031009, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
В подальшому Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII до пункту «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ були внесені зміни, згідно з якими право на пенсію за вислугу років мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Разом з цим 04 червні 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16), яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статтю 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист. З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення пункту «а» статті 54, статтю 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, такими, що суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Аналогічна за змістом норма викладена у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Таким чином, починаючи з 04 червня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII, є такими, що втратили чинність. 
У свою чергу принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт має таку редакцію:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Отже, на день звернення позивача до УПФУ (21.07.2025) з заявою про призначення пенсії за вислугу років була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та нормами Закону № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на стаж, здобутий до 11 жовтня 2017 року.
Велика Палати Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин зауважила, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
У постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних відносинах положення пункту «є» статті 55 Закону № 1788-XII мають застосовуватися в редакції до внесених змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII, який визначав необхідність набуття 20 років страхового стажу.
Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі - Порядок № 583).
Відповідно до п. 1 Порядку № 583 пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.
Водночас, з огляду на те, що при призначенні пенсії з 04.06.2019 повинні застосовуватись норми п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, таким же чином повинні застосовуватись і положення п. 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затвердженого постановою № 583, тобто, виходячи із загального стажу роботи - не менше 20 років.
За приписами п. 1, п. 4 Порядку № 583 до стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстра спорту або майстра спорту міжнародного класу.
Пенсії за вислугу років призначаються і виплачуються за умови вибуття вказаних осіб зі збірних команд України.
З аналізу вказаних норм вбачається, що право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону № 1788-XII мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд; за наявності загального стажу роботи не менше 20 років незалежно від віку; перебування в складі збірних команд України не менше 6 років; вибуття вказаних осіб зі збірних команд України.
З форми РС-права вбачається, що ОСОБА_1 має страховий стаж 26 років 5 місяців 8 днів (а.с. 18).
Відповідно до наказу № 4134 від 19.11.2010 позивачу було видано посвідчення № 860 Майстра спорту України міжнародного класу з волейболу сидячи (а.с. 14). 
Відповідно до довідки № 7003/ДУ-ІС від 04.07.2025, виданої Мінмолодьспорт, ОСОБА_2 є чемпіонкою Європи 2011 та 2015 років, бронзовою призеркою чемпіонкою світу 2010 року та бронзовою призеркою XIV літніх Паралімпійських ігор 2012 року з волейболу сидячи серед спортсменів з ураженням опорно-рухового апарату (а.с. 16).
Відповідно до довідки № 8385/ДУ-ІС від 06.08.2025, виданої Мінмолодьспорт, майстер спорту України міжнародного класу ОСОБА_2 перебувала у складі національної збірної команди України з волейболу сидячи серед спортсменів з ураженням опорно-рухового апарату з 2010 по 2017 роки (а.с. 16).
Наявність у ОСОБА_1 спеціального стажу - 6 років 20 днів відповідачем не заперечується.
Враховуючи наявність у позивача страхового стажу 26 років 5 місяців 8 днів та 6 років 20 днів спеціального стажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення № 045550031009.
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують. 
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/25015/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 20 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 20 січня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова