ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 р. 	Справа № 440/11581/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, по справі № 440/11581/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 року №916180123060 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 18.09.1987 року по 02.11.1991 року на посаді завідуючої відділом Комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 року про проведення перерахунку пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи з 18.09.1987 року по 02.11.1991 року на посаді завідуючої відділом Комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 17.11.2014 року отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а 10.03.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про перехід із пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №916180123060 від 18.03.2025 року було відмовлено в перерахунку пенсії з причини відсутності 20 років стажу на посадах державних службовців. 
Позивач звернула увагу суду першої інстанції на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до стажу державної служби не зараховано період з 18.09.1987 року по 02.11.1991 року, упродовж якого позивач займала посаду завідувача відділу комсомольських організацій Машівського райкому ЛКСМ України. Позивач наголошувала, що надала всі документи, які містять відомості про трудову діяльність в спірні періоди, проте відповідач не взяв до уваги вказані документи, та не зарахував вказаний період до стажу державної служби.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 року у справі № 440/11581/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 року у справі № 440/11581/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, на 01.05.2016 становить менше 20 років, необхідною умовою для визначення права на призначення пенсії згідно з Законом № 889-VIII є робота на державній службі; Головне управління правомірно відмовило позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VІІІ. Також апелянт вказує на те, що зобов`язання судом першої інстанції Головного управління повторно розглянути заяву позивача від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України, є втручанням у його дискреційні повноваження. Скаржник наголошує, що завдання з розгляду заяви позивача від 02.01.2025 Головним управлінням виконано, надалі правовідносини з позивачем мають відбуватися з органом Пенсійного фонду за місцем реєстрації позивача, а саме – з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Додатково відповідач зазначає, що стягнення судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. суперечить нормам чинного законодавства.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.
10.03.2025 позивач звернулась до управління ПФУ із заявою про перехід на інший вид пенсії, державного службовця, яку зареєстровано за №336.
До вказаної заяви позивачем було, зокрема, додано копії паспорта серії НОМЕР_1 , трудової книжки № НОМЕР_2 .
Відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII у зв`язку з відсутністю законних підстав.
В обґрунтування рішення зазначено, що на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» №889 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, мають право дві категорії осіб: - державні службовці, які на день набрання чинності Законом (на 01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723; - державні службовці, які на день набрання чинності Законом (на 01.05.2016) мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтю 25 Закону №3723. Згідно з наявними документами, ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 займала посаду державної служби та стаж державної служби складає 18 років 11 місяців 14 днів. Вказано, що після підрахунку стаж державної служби станом на 01.05.2016 враховано за період з 18.02.1997 року по 31.01.2016, де стаж державної служби складає 18 років 11 місяців 14 днів, тобто менше 20 років, які передбачені діючим законодавством.
Позивач, вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 року №916180123060, звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що період трудової діяльності ОСОБА_1 з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу Комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України підлягає зарахуванню до стажу державної служби, адже така посада була виборна та відповідальна.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що період трудової діяльності позивача з 25.10.1990 по 02.11.1991 на посаді завідуючого відділу Комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки законодавством не передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця особам, які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах після 24.10.1990.
Суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законои України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закон №889-VIII).
Закон №889-VIII набрав чинності 01.05.2016.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723 (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п.10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до цього закону.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229).
Пунктом 4 Порядку №229 встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини 2 статті 46 Закону №889-VIII.
Так, статтею 46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
У пункті 6 Порядку також зазначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01 травня 2016 року) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто, до 01.05.2016 року, дати набрання чинності Законом № 889-VІІІ, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З урахуванням вищевказаних правових норм, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу», є досягнення такими особами певного віку та наявність відповідного страхового стажу. При цьому, зазначений вік визначається положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII закріплено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 1 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція міститься у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №822/524/18, а також у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17, від 02.04.2020 у справі №687/545/17.
Як встановлено з матеріалів справи, 10.03.2025 позивач звернулась до управління ПФУ із заявою про перехід на інший вид пенсії, державного службовця, яку зареєстровано за №336. До вказаної заяви позивачем було, зокрема, додано копії паспорта серії НОМЕР_1 , трудової книжки № НОМЕР_2 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII у зв`язку з відсутністю законних підстав, а саме з огляду на те, що до стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 складає 18 років 11 місяців 14 днів, тобто менше, ніж 20 років, які передбачені діючим законодавством.
Згідно з указаним рішенням, вік заявника становить 60 років, до відповідного стажу позивача було зараховано період з 18.02.1997 року по 31.01.2016, стаж державної служби позивача згідно з оскаржуваним рішенням складає 18 років 11 місяців 14 днів.
При цьому, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 - дівоче прізвище) № НОМЕР_3 :
- 18.09.1987 року ОСОБА_1 було обрано завідуючим відділом комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України на підставі Пленуму №4 Машівського РК ЛКСМУ від 18.09.1987 року;
- 02.11.1991 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку з припиненням діяльності Полтавської обласної організації ЛКСМУ (МДС) на підставі 27 обласної конференції ЛКСМУ (МДС) від 02.11.1991 року.
Як вбачається із даних записів трудової книжки позивача, вони містять відтиск печатки організації, посилання на документи, на підставі яких внесено записи та засвідчені підписами відповідальної особи (секретаря Машівського РК ЛКСМУ).
Доказів визнання недостовірними даних записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) відповідачем суду не надано.
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Водночас, як було зазначено раніше, 25.03.2016 постановою Кабінету Міністрів України №229 затверджено новий Порядок обчислення стажу державної служби.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку №283.
Водночас, згідно з пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), до стажу державної служби включаються, також час роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 (далі - Положення №1049), відповідно до якого до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст. 118 КЗпП України.
За приписами статті 118 КЗпП України, до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років зараховується, зокрема, стаж роботи в партійних, профспілкових і комсомольських організаціях на виборних посадах.
У зв`язку з цим колегія суддів вказує, що згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 03.06.1994 № 4-5-1156, погодженим з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.
Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постановах від 15.01.2020 у справі № 334/4034/16-а, від 13.05.2020 у справі № 2240/2515/18, від 15.05.2020 у справі № 309/882/17.
Отже, зазначеними вище нормами права передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.
З урахуванням вищаневеденого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період трудової діяльності позивача з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу Комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Доводи відповідача стосовно правомірності відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VІІІ з огляду на те, що стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 складає 18 років 11 місяців 14 днів, тобто менше, ніж 20 років, які передбачені діючим законодавством, не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Щодо доводів відповідача про втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу колегія суддів зазначає наступне.
Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мають зважати на ефективність такого захисту.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Повноваження пенсійного органу щодо переходу позивача на інший вид пенсії у спірних правовідносинах передбачені, зокрема, Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 та положеннями Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у переході на інший вид пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен задовольнити заяву про перехід на інший вид пенсії. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - перевести особу на інший вид пенсії. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України.
Таким чином, доводи апелянта про те, що зобов`язання судом першої інстанції Головного управління повторно розглянути заяву позивача від 10.03.2025, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України, є втручанням у його дискреційні повноваження, не підтвердилися в ході розгляду колегією суддів.
Стосовно доводів відповідача про те, що надалі правовідносини з позивачем мають відбуватися з органом Пенсійного фонду за місцем реєстрації позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, колегія суддів вказує на таке.
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо зарахування спірного періоду до стажу позивача та щодо повторного розгляду її заяви про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву позивача від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» та прийняв оскаржуване рішення.
Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язане повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України.
Доводи апелянта про те, що стягнення судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь позивача суми сплаченого судового збору суперечить нормам чинного законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
За приписами статті 2 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, платники судового збору – громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, виходячи із зазначеного вище, відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань якого при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягають відшкодуванню всі судові витрати у справі.
Таким чином, доводи відповідача не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.03.2025 №916180123060 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 18.09.1987 по 24.10.1990 на посаді завідуючого відділу комсомольських організацій Машівського РК ЛКСМ України, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 по справі № 440/11581/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова