ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 300/6615/24
адміністративне провадження № К/990/37895/25, № К/990/41035/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,  
за участі: 
секретаря судових засідань: Сірак І.М.,
представника Позивача:Тепак Л.П.,
представника Відповідача: Гавадзина М.В., Бабій Т.С.,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Легенда-Ф"
на постанову  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року (судді: 
Шевчук С.М., Кухтей Р.В., Нос С.П.)
та касаційну скаргу  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року (суддя Тимощук О.Л.)
та постанову  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року (судді: 
Шевчук С.М., Кухтей Р.В., Нос С.П.)
у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легенда-Ф»
до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Легенда-Ф» (далі також - Позивач, ТОВ «Легенда-Ф») звернулось до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі також - Відповідач, ГУ ДПС) в якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 14 серпня 2024 року №018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701; №018231/0701, №018232/0701.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган безпідставно провів документальну перевірку та не врахував, що надані у ході проведення перевірки первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є підставою для податкового обліку, містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення. Водночас Позивач покликався на те, що Відповідач не врахував, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та не спростував надані Позивачем докази, що договірна ціна є ринковою. Також, на думку Позивача, Відповідач безпідставно не врахував матеріали проведених Позивачем на вимогу контролюючого органу інвентаризацій, не встановив жодних фактів та доказів безоплатного отримання нерухомого майна від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на суму 14792750,00 грн та невірно застосував ставку й визначив податок на нерухоме майно.
Крім того Позивач покликався на те, що Відповідач безпідставно застосував штраф за нереєстрацію/несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригувань.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Івано-Франківського окружний адміністративний суд рішенням від 1 травня 2025 року позовні вимоги задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 14 серпня 2024 року №018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701, №018231/0701, №018232/0701.
Роблячи висновок про невідповідність податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції виходив з того, що:
- на момент укладення між ТОВ «Легенда-Ф» та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області Договору про спільну участь в реалізації проекту по спорудженню багатоповерхового житлового будинку від 13 грудня 2007 року №2500 (Договір  2500) була відсутня норма податкового законодавства, яка передбачала реєстрацію такого договору у контролюючому органі;
- жодних доказів про безоплатне отримання Позивачем від Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області за Договором №2500 нерухомого майна вартістю 14 792 750 грн Відповідачем не надано;
- Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Договору №2500: після завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію передбачено відповідний розподіл площ; підписаний акт розподілу площ, який визначає право власності на відповідну частку (площу) кожної із сторін, надає право сторонам розпоряджатись частками (площами), що належать їм. Відповідно до акту №2 від 11 березня 2020 року сторони договору про спільну участь в реалізації проекту по спорудженню багатоповерхового житлового будинку від 30 грудня 2007 року погодили передати замовнику (УМВС України в Івано-Франківській області) 20% площі від всієї корисної площі. А отже висновок контролюючого органу про набуття ТОВ «Легенда-Ф» у власність (безоплатне отримання) нерухомого майна на суму 14 792 750,00 грн не підтверджено жодним доказом та є безпідставним;
- Позивачем на виконання вимог запиту №2 від 21 червня 2024 року у визначений контролюючим органом строк проведено інвентаризацію основних засобів, про що повідомлено ГУ ДПС в Івано-Франківській області згідно з листом від 27 червня 2024 року №2/6/2024. При цьому наказом ТОВ «Легенда-Ф» від 26 червня 2024 року №7 «Про проведення щорічної інвентаризації» було обумовлено проведення такої інвентаризації в присутності головного державного інспектора відділу планових перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС ОСОБА_1 та головного державного інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту ГУ ДПС ОСОБА_2. Така інвентаризація здійснювалася у період проведення документальної виїзної перевірки, а тому посадові особи контролюючого органу повинні були бути присутніми за місцем проведення перевірки. Водночас, представником відповідача не наведено жодної        норми, яка б визначала обов`язок та спосіб додаткового повідомлення платником податку контролюючого органу про призначення інвентаризації;
- Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що платник податків зобов`язаний направляти лист (повідомлення) про призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників контролюючого органу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №820/817/17 та від 28 лютого 2023 року у справі №520/11549/21;
- доводи представника відповідача щодо неповідомлення представників ГУ ДПС України в Івано-Франківській області є безпідставними та жодним чином не свідчать про непроведення ТОВ «Легенда-Ф» інвентаризації чи недійсність її результатів. Відтак, невизнання інвентаризаційних описів з мотивів відсутності посадових осіб контролюючого органу під час проведення інвентаризації, є безпідставним;
- контролюючим органом у ході проведення перевірки безпідставно встановлено «нестачу» станом на 31 березня 2024 року розрахунковим способом заднім числом вибірково з інформації з Єдиного реєстру податкових накладних;
- до висновку щодо продажу майнових прав (квартири) ряду фізичних осіб, у тому числі пов`язаній особі засновнику і генеральному директору Позивача в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і паркінгом за цінами, нижчими ринкових, контролюючий орган дійшов з аналізу змісту наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 2 грудня 2019 року №286 (далі - Наказ № 286), згідно якого вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) в Івано-Франківській області станом на 1 жовтня 2019 року складає 11        305,00 грн та наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 17 листопада 2022 року №214 (далі - НАКАЗ № 214), відповідно до якого вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) в Івано-Франківській області станом на 1 жовтня 2022 року складає 17        527,00 грн;
- Накази №286 та Наказ №214 розроблено відповідно до Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Держбуду України від 27 вересня 2005 року №174 (далі  - Порядок  174). Вказаним Порядком передбачено, що показники опосередкованої вартості спорудження житла в регіоні є розрахунковими величинами, які базуються на вихідних даних, які надаються місцевими органами виконавчої влади на запит уповноваженого органу. Застосування таких показників здійснюються у чітко визначених правових випадках, до яких не віднесено визначення показників ринкових цін, як звичайних цін в податкових правовідносинах;
- допитані в ході судового засідання свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що ними не порівнювалися ціни на ідентичні об`єкти в одній і тій самій забудові, в один і той самий період, а лише взято до уваги опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України, затверджену наказами Міністерства розвитку громад та територій. Окрім цього, свідок ОСОБА_2 вказала, що додатково отримувала інформацію щодо звичайних цін в телефонному режимі від агентств нерухомості та з інтернет-ресурсів.;
- контролюючим органом в межах спірної перевірки не встановлено належними доказами продаж майнових прав нижче собівартості та збитковість для ТОВ «Легенда-Ф» реалізації майнових прав за цінами, визначеними в договорах (додатках) чи актах прийому-передачі;
- відповідно до наявної в матеріалах справи довідки вих. №1 від 16 грудня 2024 року щодо відображення за даними бухгалтерського обліку фінансового результату (прибутку) всього в сумі 892 770,81 грн, отриманого від продажу майнових прав (квартири, приміщення) вбачається, що продаж майнових прав особам, яких Відповідач вважає пов`язаними, здійснювалася за цінами, вищими від собівартості таких майнових прав та ТОВ «Легенда-Ф» отримало прибуток внаслідок такого продажу, що свідчить про наявний економічний ефект у вищевказаних операціях. Судом досліджено та містяться в матеріалах справи, докази щодо укладення ТОВ «Легенда-Ф» ідентичних договорів купівлі-продажу за такими ж цінами іншим особам, щодо яких у контролюючого органу не виникло жодних претензій;
- оскільки у спірних правовідносинах контролюючим органом під час перевірки не з`ясовувалася дата отримання розрахунків коригувань до податкових накладних, то Відповідачем безпідставно, у зв`язку з цим, застосовано штраф за порушення Позивачем граничного строку для реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на операції з придбання товарів загальним обсягом постачання 9 840,21 грн на загальну суму ПДВ 1 968,04 грн;
- ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на два об`єкти (квартири), належні Позивачу, які є пам`ятниками архітектури становить саме 0,1 %, а не 0,5 % як було застосовано Відповідачем. Відтак, Відповідачем безпідставно у зв`язку з зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2024  року №018232/0701 збільшено ТОВ «Легенда-Ф» суму за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та застосовано штрафні санкції.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою 9 вересня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ДПС задовольнив частково: скасував рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у справі № 300/6615/24  в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 14 серпня 2024 року №018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701 та стягнення судового збору у розмірі 24173,13 грн; ухвалив у вказаній частині постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову ТОВ «Легенда-Ф» до ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень ГУ ДПС від 14 серпня 2024 року №018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701 та стягненні на користь ТОВ «Легенда-Ф» судового збору у розмірі        24173,13 грн відмовив; у решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у справі № 300/6615/24 залишив без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив наступного:  
- за результатами аналізу законодавства, яке було чинним до 1 січня 2011 року, встановлено, що Позивач як платник податку на прибуток, який уклав договір про спільну діяльність з особою яка не є платником такого податку (Міністерством внутрішніх справ України в Івано-Франківській області) є уповноваженим платником, у частині ведення податкового обліку такої спільної діяльності та відповідно був зобов`язаний зареєструвати в податковому органу за його місцезнаходженням обумовлений договір про спільну участь з реалізації проекту по спорудженню багатоповерхового житлового будинку від 13 грудня 2007 року (зареєстровано в реєстрі №2500). Крім того, Позивач як уповноважений платник такого договору зобов`язаний був подавати до податкового органу за своїм місцем реєстрації звіт про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи;
- відповідно до положень законодавства, які були чинними як до 1 січня 2011 року, так і після вказаної дати, Договір №2500 підлягав реєстрації у податковому органі Позивачем, як уповноваженою особою. Крім того Позивач, як уповноважена особа був зобов`язаний здійснювати облік такої спільної діяльності та подавати податкову звітність щодо такої діяльності до контролюючого органу до моменту зняття його з обліку у контролюючих органах у зв`язку із його припиненням, розірванням, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені;
- в ході розгляду апеляційної скарги судом встановлено, що Договір № 2500 не був зареєстрований та взятий в установленому порядку на облік у податковому органі, облік такої спільної діяльності Позивачем в установленому порядку не вівся, податкова звітність щодо такої діяльності та спорудження житлового будинку Позивачем до контролюючого органу не подавалась, в тому числі і щодо припиненням, розірванням, закінчення строку дії чи після досягнення мети такого договору; 
- з урахуванням положень пункту 44.6. статті 44 ПК України, первинні документи які підтверджували обставини спорудження за рахунок ресурсів Позивача багатоквартирного житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення, характер будівництва -нове будівництво (2 черга) (за адресою: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська 32) вважаються такими, що були відсутні у Позивача, як платника податків на час проведення такої перевірки, оскільки Позивач як в ході проведеної перевірки, на виконання запитів Відповідача, так і безпосередньо після її завершення, ознайомившись з актом перевірки, не надав вказані документи контролюючому органу. При цьому в ході розгляду апеляційної скарги Позивачем та його представником не наведено поважних причин та непереборних обставин, які перешкоджали йому надати такі первинні документи, як в ході проведеної перевірки так і безпосередньо після її завершення після ознайомлення з актом перевірки. Відтак, Позивачем не доведено обставин з приводу спорудження названого об`єкта нерухомого майна за рахунок його ресурсів;
- за змістом документів, які були надані Позивачем до перевірки МВС України в Івано-Франківській області є власником багатоквартирного житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення, характер будівництва нове будівництво (2 черга), за адресою: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська 32).
- за змістом відомостей акту перевірки, (які не спростовано Позивачем в ході розгляду справи) в ході проведеної перевірки не встановлено відображення в обліку Позивача фінансово-господарських операцій між ТОВ «Легенда-Ф» та Міністерством внутрішніх справ України в Івано- Франківській області, в тому числі жодних взаєморозрахунків та/або розрахунків в грошовій чи будь-якій іншій формі за відповідний об`єкт нерухомого майна, які обліковуються у Позивача як, передані йому у власність від Міністерства внутрішніх справ України в Івано- Франківській області;
- вартість реалізації Позивачем фізичним особам, у тому числі пов`язаній особі, майнових прав (квартири) в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і паркінгом здійснена за ціною, що є значно меншою від        рівня ринкових цін, що склалися у період їх реалізації        на ринку нерухомості в м. Івано-Франківськ та        є значно меншою від опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, яка урахована відповідачем при визначенні об`єкта оподаткування;
- з урахуванням інформації щодо ринкової вартості об`єктів нерухомого майна, Відповідач при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість застосував найнижчу можливу із цін в розмірі, яка не перевищує опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України 2019 року;
- з урахуванням юридичнoї залежнoсті/пoв`язанoсті Пoзивача з особами, яким було здійснено реалізацію майнових прав (квартири) у кoнтексті підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застoсування дoгoвірних цін в якoсті ринкoвих/звичайних цін в даних фінансoвo- гoспoдарських oпераціях суперечить приписам підпунктів 14.1.71, 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України;
- ціна встановлена договорами купівлі-продажу, при взаємoвіднoсинах між oсoбами, взаємoзалежними юридичнo та фактичнo, не мoже рoзглядатись, як ринкoва ціна, та відпoвіднo до приписів ПК УКраїни не є звичайнoю цінoю. Отже, пoняття «звичайна ціна», визначене ПК України, не мoже бути застoсoванo дo oперацій з реалізації майнових прав;
- майнові права на незавершені об`єкти будівництва відносяться до необоротних активів, отже база оподаткування операцій з їх постачання (продажу) не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів виходячи із звичайної ціни);
-  в ході перевірки встановлено, що Позивачем здійснювався перепродаж майнових прав на житло до набуття права власності на об`єкти інвестування (зазначені обставини позивачем не заперечувались та не спростовувались). При цьому Позивачем не надано до перевірки та безпосередньо після її проведення первинних документів на підтвердження собівартості об`єкта будівництва (кошторис, документи встановленого зразка, що підтверджують вартість об`єкта будівництва, балансові відомості), що унеможливлює встановлення його дійсної балансової вартості. А також необґрунтовано визначення цін при продажі об`єктів нерухомого майна (в тому числі і майнових прав) за цінами нижчими ніж ринкові, їх економічну обґрунтованість;
- в ході розгляду апеляційної скарги Позивачу було запропоновано подати відповідні докази з приводу того, що ціна за якою Позивач реалізував об`єкти нерухомого майна та права на них фізичним особам (серед яких пов`язана особа та члени її родини) відповідала звичайному рівню ринкових цін на дату такої реалізації в м. Івано - Франківськ. Натомість Позивач таких доказів не привів та не надав; 
- в матеріалах справи відсутні докази того, що майнові права продавалися за акційними цінами чи продаж за заниженими цінами зумовлена збитковістю будівництва чи іншими фінансовими та економічними чинниками, які б обумовлювали доцільність такого продажу;
- посилання Позивача на те що податковим органом не здійснено аналізу цін договорів з ідентичними об`єктами у співставних умовах на укладання спірних договорів, не використано статистичних даних внутрішнього ринку, не дотримано вимог щодо пояснення звичайної ціни підлягають відхиленню позаяк зібраними у справі доказами та загальнопоширеними відомостями не спростовано встановлених перевіркою обставин з приводу того, що вартість реалізації об`єктів нерухомого майна (шляхом продажу прав на нього) є значно меншою від ринкових цін, що склалися у період їх реалізації на ринку нерухомості в м. Івано-Франківськ та нижче від опосередкованої вартості спорудження нерухомого майна за регіонами України реалізації майна;
- будучи достеменно обізнаним про вимогу проведення інвентаризації в присутності посадових осіб контролюючого органу Позивач свідомо не забезпечив інформування ГУ ДПС про дату, час та місце проведення зазначеної інвентаризації, що в свою чергу вказує на недобросовісність дій Позивача, як платника податку, які могли бути направлені на ухилення від встановлення дійсних результатів інвентаризації з метою укриття даних про фактичну відсутність залишків обліковуваних Позивачем товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ);
- суд не заперечує висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2024 року у справі №420/34504/23, від 5 грудня 2024 року у справі №300/525/23 щодо необов`язкової присутності контролюючого органу під час інвентаризації. Водночас враховуючи надане законодавчими актами контролюючому органу право бути присутнім під час інвентаризації з метою здійснення контролю за достовірністю задекларованих платником показників залишків ТМЦ (яка проводиться на вимогу контролюючого органу в ході перевірки) таке право мало б бути реалізованим платником податків принаймні у спосіб повідомлення контролюючого органу про дату, час та місце проведення такої інвентаризації призначеної на вимогу контролюючого органу. Позаяк проведення Позивачем інвентаризації без інформування контролюючого органу про дату, час та місце проведення такої інвентаризації безпосередньо вказує на порушенням прав контролюючого органу щодо встановлення дійсних показників податкової, фінансової звітності та бухгалтерського обліку Позивача, які впливають безпосередньо на об`єкт оподаткування.
- в актах контрольної перевірки інвентаризаційні основних засобів та цінностей станом на 26 червня 2024 року (додаток до листа ТОВ «Легенда-Ф» від 27 червня 2024 року № 2/6/2024 (вх. №26525/6 від 27 червня 2024 року) так і в актах контрольної перевірки інвентаризаційні основних засобів, цінностей та капітальних інвестицій наданих до заперечення в порушення вимог законодавства відсутня інформація щодо місць зберігання та матеріально- відповідальних осіб.
- інвентаризація ТМЦ проведена Позивачем без повідомлення та за відсутності працівників контролюючого органу, до завершення перевірки не надано інформації про матеріально- відповідальних осіб на ТОВ «Легенда-Ф», в т.ч., але не виключно накази про їх призначення, договори із відповідальними особами, документи на внутрішнє переміщення, накладні вимоги, щодо використаних матеріалів при виконанні робіт, прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли оприбутковані, а ті, що вибули, списані та будь-які інші документи, в результаті чого неможливо підтвердити фактичну наявність запасів у ТОВ «Легенда- Ф» про що ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено акт «Про не проведення інвентаризації основних засобів, необоротних матеріальних активів,        капітальних інвестицій та товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Легенда-Ф» на вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області та ненадання посадовими особами (представниками) ТОВ «Легенда-Ф» документів та пояснень, що належать або пов`язані з предметом перевірки» від 9 липня 2024 року №1502/09-19-07-01/43778591 та від 10 липня 2024 року №1515/09-19-07-01/32606203;
- Позивач у встановленому порядку не провів інвентаризації ТМЦ за участю представників контролюючого органу на його вимогу та як наслідок не підтвердив дійсних обставин щодо наявності відображених у зведеній оборотно-сальдової відомості за 1 квартал 2024р. та оборотно-сальдовій відомості по рахунках залишків матеріальних цінностей станом на 31 березня 2024 року на суму        26061646,53 грн, а отже не довів обставин щодо використання таких ТМЦ у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності;
- з огляду на встановлені вище обставини щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість від операцій з постачання майнових прав за ціною нижче звичайної/ринкової ціни та не нарахування податкових зобов`язань на вартість ТМЦ, які не використані в оподатковуваних операціях/господарській діяльності та відповідного не складання та не реєстрації Позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних        за липень 2022 року, березень 2023 року, січень та березень 2024 року наявні підстави для застосування до Позивача штрафної санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України згідно податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018230/0701;
- зі змісту апеляційної скарги слідує, що Відповідач фактично визнає існування проблеми щодо фіксації дати отримання покупцем розрахунку коригування (далі - РК) в Електронному кабінеті платника податків, позаяк фіксується тільки дата та час надсилання до центрального рівня Державної податкової служби України. На законодавчому рівні не унормовано порядку направлення РК, строків та не визначено процедуру отримання (підтвердження) інформації щодо дати направлення РК до інформаційних ресурсів постачальником (продавцем);
В частині податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2024 року №018231/0701 та 14.08.2024 №018232/0701 апеляційний суд поголився з тими висновками, що сформував суд першої інстанції.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Позивача (викладені у касаційній скарзі)
Підставами касаційного оскарження Позивач визначив пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України). Зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині 
Вважає, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №820/817/17, від 28 лютого 2023 року у справі №520/11549/21, від 26 вересня 2023 року у справі № 640/19859/21, від 10 грудня 2024 року у справі №420/34504/23, від 5 грудня 2024 року у справі №300/525/23, від 12 вересня 2019 року у справі № 815/527/14, від 16 серпня 2023 року у справі №240/2634/21, від 25 січня 2022 року у справі №560/3904/19, від 2 червня 2021 року у справі №300/1791/19, від 14 січня 2025 року у справі №460/12527/23, від 26 червня 2023 року у справі №815/6819/14, від 27 травня 2025 року у справі №160/27436/23.
Зазначає, що  апеляційним судом у даній справі не правильно застосовано норми підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20, пункту 198.5 статті 198 ПК України та Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014  року за № 1365/26142 (далі - Положення №879), відтак повністю проігноровано докази Позивача про виконання ним вимог про проведення інвентаризацій, та надання Відповідачу документів щодо її результатів, як у ході проведення перевірки, так і разом з запереченнями на акт перевірки. При цьому відзначає, що апеляційний суд перекручує дійсні обставин справи та безпідставно враховує доводи Відповідача, наведені у додаткових поясненнях, покликаючись на постанову Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі №640/5213/19, яка була направлена на новий розгляд у зв`язку тим. що судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не надано оцінки доводам сторін. 
Відзначає, що правовідносини у справі №2040/6315/18, про яку також зазначає апеляційний суд, не є подібними до спірних у цій справі.
Вказує, що про нелогічність висновків апеляційного суду про встановлену «нестачу» вибірковим розрахунковим методом, який взагалі не передбачений ані нормами Положення №879, ані вимогами ПК України, заднім числом станом на 31 березня 2024 року свідчать також господарські операції щодо подальшого використання активів в господарській діяльності та їх реалізації. А також відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано- Франківській області від 5 грудня 2024 року за №31/28/16/2310-аз/14-2024-2275-2024 на адвокатський запит, у якій зазначено про наявність у ТОВ «Легенда-Ф» транспортних засобів.
Стверджує, що невизнання (неприйняття) інвентаризаційних описів з мотивів відсутності посадових контролюючого органу під час її проведення, є безпідставним, а надані Позивачем інвентаризаційні акти, є належними доказами наявності товарно- матеріальних цінностей, оскільки присутність представників контролюючого органу при проведенні інвентаризації не є обов`язковою. (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі №420/34504/23, від 5 грудня 2024 року у справі №300/525/23). Водночас зазначає, що відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду, зокрема викладеної в постановах від 13 лютого 2019 року у справі №820/817/17 та від 28 лютого 2023 року у справі №520/11549/21 жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що платник податків зобов`язаний направляти лист (повідомлення) про призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників контролюючого органу.
Відзначає, що апеляційний суд  не звернув увагу на те, що запит Відповідача від 21 червня 2024 року №2 щодо проведення інвентаризації містить вимогу про її проведення не пізніше 27 червня 2024 року та надання її результатів. Водночас ним не передбачено обов`язку направлення платником податків листа (повідомлення) про призначення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства.
Покликається на те. що свідок ОСОБА_1 підтвердила, що жодних претензій до нарахування амортизації основних засобів у ході проведення перевірки в акті не зазначено, відтак, при нарахуванні амортизації основних засобів порушень не встановлено, тому вірними є дані оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 13.
Вказує, що апеляційним судом проігноровано його доводи та докази про те, що вже після проведення перевірки, а саме 11 липня 2024 року, ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» засобами поштового зв`язку отримано повторну вимогу Відповідача від 4 липня 2024 року про проведення інвентаризації, на виконання якої також видано наказ від 11 липня 2024 року  №17 про проведення інвентаризації, копія якого разом з матеріалами інвентаризації також надана контролюючому органу, про що також свідчить відмітка канцелярії ГУ ДПС. Як і не надано оцінку тому, що враховані ним акти Відповідача «Про не проведення інвентаризації основних засобів, необоротних матеріальних активів, капітальних інвестицій та товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Легенда-Ф» на вимогу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та ненадання посадовими особами (представниками) ТОВ «Легенда-Ф» документів та пояснень, що належать або пов`язані з предметом перевірки» від 9 липня 2024 року №1502/09-19-07-01/43778591 та від 10 липня 2024 року №1515/09-19-07-01/32606203, взагалі складені Відповідачем передчасно, тобто ще до отримання ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» повторної вимоги про проведення інвентаризації. Вказані обставини, як зазначає Позивач, не заперечуються контролюючим органом, який надав суду докази про отримання позивачем запитів та повторної вимоги про проведення інвентаризації поза межами перевірки, а саме 11 липня 2024 року.
Зазначає, що апеляційним судом також не було враховано обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 липня 2024 року у справі №300/5138/24, яке набрало законної сили 29 жовтня 2024 року та про яке вказувалось представником ТОВ «Легенда-Ф» у додаткових поясненнях. Зокрема те, що суд в зазначеній справі  дійшов висновку, що в спірному випадку, Відповідач (ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф») довів відсутність факту відмови від проведення інвентаризації, оскільки така було проведена на виконання запиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 21 червня 2024 року №2 щодо проведення інвентаризації до 27 червня 2024 року  в межах триваючої планової виїзної документальної перевірки.
Акцентує вагу на тому, що погоджуючись з висновками Відповідача про порушення ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» підпунктів14.1.71,14.1.219 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188 ПК України апеляційний суд самостійно проводив моніторинг даних інтернет ресурсів щодо цін на квартири в новобудовах міста Івано-Франківська, які не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону. У той час, як в акті перевірки посилання Відповідача на вказані апеляційним судом інтернет ресурси взагалі відсутні, оскільки контролюючим органом за рівень звичайної ціни операцій з постачання товарів/ послуг, взята до уваги опосередкована вартість спорудження житла за регіонами України, затверджена відповідними наказами Міністерства розвитку громад та територій. А свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 показали суду першої інстанції, що у ході проведення перевірки ними не порівнювалися ціни на ідентичні об`єкти в одній і тій самій забудові, в один і той самий період, а лише взяли до уваги опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України, затверджену наказами Міністерства розвитку громад та територій.
При цьому відзначає, що застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених наказами Міністерства розвитку громад та територій, здійснюються у чітко визначених правових випадках, до яких не віднесено визначення показників ринкових цін, як звичайних цін в податкових правовідносинах (постанова Верховного Суду від 2 червня 2021 року №300/1791/19). У той час, як з`ясування рівня звичайних цін має відбуватись відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом.
Вказує, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки вих. №1 від 16 грудня 2024 року щодо відображення за даними бухгалтерського обліку фінансового результату (прибутку) всього в сумі 892770,81 грн, отриманого від продажу спірних майнових прав (квартири, приміщення) вбачається, що продаж майнових прав особам, яких Відповідач вважає пов`язаними, здійснювалася за цінами, вищими від собівартості таких майнових прав, тобто ТОВ «Легенда-Ф» отримало прибуток внаслідок такого продажу, що свідчить про наявний економічний ефект у вищевказаних операціях. Вказане підтвердили суду першої інстанції свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проводили перевірку. Крім того в матеріалах справи  наявні докази щодо укладення ТОВ «Легенда-Ф» ідентичних договорів купівлі-продажу за такими ж цінами іншим (непов`язаним) фізичним особам, щодо яких у контролюючого органу жодних претензій під час проведення перевірки не виникало, як і не встановлено порушень в цій частині за результатами попередньої перевірки
Стверджує, що жодних рішень Кабінету міністрів України чи інших уповноважених органів щодо передачі ТОВ «Легенда-Ф» від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області нерухомого майна на суму 14 792 750,00 грн. Відповідачем не надано та апеляційним судом не здобуто. При цьому апеляційним судом залишено поза увагою доводи та докази Позивача, що Договором № 2500 не передбачено передачу ТОВ «Легенда-Ф» у власність (безоплатне отримання) нерухомого майна на суму 14792750,00 грн.
Покликається на те, що за період з 1 квітня 2006 року по 31 грудня 2008 року контролюючим органом була проведена планова виїзна документальна перевірка, за результатами якої складено акт від 19 березня 2009 року №3575/23-1-32606203, який було надано апеляційному суду, та який не містить інформації щодо порушень ТОВ «Легенда-Ф» пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та вимог Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом Державної податкової служби від 30 вересня 2004 року № 571 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 1997 за № 308/2112 про допущення якого замість контролюючого органу безпідставно зазначає апеляційний суд.
Вказує, що ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді представники контролюючого органу так і не змогли назвати жодного первинного бухгалтерського документу, який містить відомості про господарську операцію щодо безоплатного отримання Позивачем від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано- Франківській області майна в сумі 14792750,00 грн. При цьому свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , допитані судом першої інстанції, не могли пояснити та надати суду першої інстанції ані доказів щодо реєстрації права власності за ТОВ «Легенда-Ф» на актив вартістю 14792750,00 грн., ані доказів на підтвердження господарської операції з безоплатної передачі нерухомого майна вартістю 14792750,00 грн. Водночас вказані свідки підтвердили, що ними не надавалися запити до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області або його правонаступника, та не проводились зустрічні звірки.
Стверджує, що представники контролюючого органу утаїли інформацію щодо проведення перевірок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, яка неодноразово витребовувалась судом першої інстанції
Звертає увагу на суперечливість позиції представників контролюючого органу, яка підтримана апеляційним судом, про ненадання документів, з огляду на матеріали справи та покази свідків, якими підтверджено надання всіх документів, як до перевірки, так і разом за запереченнями на акт перевірки та суду, в тому числі щодо будівництва позивачем за Договором  №2500.
Вказує, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки зважаючи на вимоги статті 85 ПК України, запити відповідача щодо надання Позивачем певних документів та проведення повторної інвентаризації, які отримані 11 липня 2024 року, тобто поза межами терміну проведення перевірки не можуть вважатись запитом на отримання документів в цілях проведення перевірки.
2.2. Доводи Відповідача (викладені у касаційній скарзі)
Підставами касаційного оскарження Відповідач визначив пункти 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).
Вказує, що суди попередніх інстанцій застосували: пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2 Розділу ХХ ПК України всупереч висновкам викладеним в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16, від 3 березня 2023 року у справі №300/1765/19 (щодо строків реєстрації розрахунків коригування (далі - РК), в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/ послуг їх постачальнику);
Також зазначає про застосування пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту  266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті  266 ПК України всупереч висновкам викладеним в постанові Верховного Суду від 2 листопада 2023 року у справі № 580/686/21 (щодо оподаткування об`єктів нерухомості, які віднесені до пам`яток архітектури);
Звертаємо увагу на те, що в ході проведення перевірки доказів приналежності об`єктів нерухомості до пам`яток архітектури позивачем не надавалися, як і не надано жодних доказів щодо звільнення від оподаткування згідно вимог ПК України
Вказує, що Позивач не звертався з письмовою заявою до контролюючого органу та не надав відповідні документи, що підтверджували б зменшення розміру ставки податку або його скасування, об`єкт нерухомого майна, який належав позивачу на час винесення податкових повідомлень-рішень підлягав оподаткуванню на загальних підставах згідно вимог ПК України.
2.3. Доводи Відповідача (викладені у відзиві на касаційну скаргу Позивача)
Відповідач вважає, що постанова апеляційного суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийнята відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому ї слід залишити без змін у відповідній частині, а касаційну скаргу - без задоволення.
На обґрунтування своєї позиціє майже дослівно цитує рішення суду апеляційної інстанції.
Зазначає, що вказані Позивачем висновки Верховного Суду у наведених в касаційній скарзі справах не доводить ухвалення судом апеляційної інстанції постанови всупереч висновкам Верховного Суду, оскільки обставини у наведених Позивачем справах є відмінними, а висновки не є релевантними до спірних правовідносин. При цьому вказує, що скаржником не вказано, яку саме норму права судами попередніх інстанцій було застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку Позивача, наявний у наведених ним постановах Верховного Суду, а також не обґрунтовує у чому саме полягає помилка апеляційного суду при застосуванні відповідної норми права.
Стверджує, що доводи касаційної скарги, фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
2.4. Доводи Позивача (викладені у письмових поясненнях )
Позивач зазначає, що враховуючи матеріали справи, а також покази свідків, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що жодних відмов від проведення інвентаризацій у присутності представників контролюючого органу, посадові особи ТОВ «Легенда-Ф» не надавали, та жодним чином не чинили перешкод представникам контролюючого органу бути присутніми під час проведення інвентаризації, а на вимоги контролюючого органу проведено інвентаризації та матеріали проведених інвентаризацій невідкладно надані до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, як під час проведення перевірки, так і після її завершення, так і до заперечення на акт.
Вказує, що будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами, не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни (постанова Верхового Суду від 16 серпня 2023 року у справі №240/2634/21). При цьому покликається на те, що дані інтернет ресурсів різних приватних оголошень щодо ціни квартир (а не майнових прав) в новобудовах міста Івано-Франківська, які з власної ініціативи визначені апеляційним судом в оскаржуваній постанові, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону.
Стверджує, що суперечливими також є висновки апеляційного суду про правильність застосування Відповідачем показників опосередкованої вартості спорудження житла в регіоні, затверджених наказами Міністерства розвитку громад та територій, як звичайних цін в податкових правовідносинах, відносно показників об`єктів нежитлової нерухомості, оскільки вони застосуються тільки у чітко визначених випадках, до яких останній не віднесено. При покликається викладення Верховним Судом відповідної правової позиції в постанові від 2 червня 2021 року у справі №300/1791/19
Зазначає, що в постанові від 25 січня 2022 року у справі №560/3904/19 Верховний Суд зазначив про помилковість врахування контролюючим органом наказів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, оскільки ці накази встановлюють опосередковану вартість 1 кв.м. будівництва житла, а не вартість майнових прав на житло.
Підставами касаційного оскарження Відповідач визначив пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України). Зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позову. 
Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували: пункт 201.10 статті 201 та пункт 89 підрозділу 2 Розділу ХХ ПК України всупереч висновкам викладеним в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16 та від 3 березня 2023 року у справі №300/1765/19. А також пункт 266.2, підпункт 266.3.3 пункту 266.3, підпункт 266.5.1 пункту 266.5, підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України всупереч висновкам викладеним в постанові Верховного Суду від 2 листопада 2023 року № 580/686/21.
Зазначає, що ПК України не передбачає механізму фіксації дати отримання покупцем РК. А отже з метою недопущення помилок при складанні податкової звітності та уникнення непорозумінь при обрахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та РК до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН), доцільно здійснювати реєстрацію РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг з урахуванням термінів, визначених пунктом 201.10 статті 201 ПК України.
Стверджує, що на Позивача покладається обов`язок своєчасно реєструвати податкові накладні та РК в ЄРПН, в чітко визначені строки, а не здійснення відповідних дій є підставою для притягнення його до фінансової відповідальності. Несвоєчасне отримання Позивачем РК від контрагентів не може бути підставою для звільнення від відповідальності
Покликається на те, що Позивачем не надало жодного документа (квитанції), який би підтверджував своєчасну реєстрацію спірних РК, та не долучено жодного доказу, який би свідчив про своєчасну відправку на реєстрацію РК, а також подання скарги контролюючому органу щодо несвоєчасності отримання РК від постачальника (продавця).
Наголошує, що Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16, від 3 березня 2023 року у справі № 300/1765/19 вже формував висновки щодо сфери дії статті 192 ПК України у схожих за змістом правовідносинах і указав, що отримувач має можливість зареєструвати РК за умови виконання постачальником свого обов`язку зі своєчасного надіслання складеного ним РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу. Водночас вказує, що постанові від 23 січня 2025 року у справі №280/4889/24 Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України
Звертає увагу, що в ході проведення перевірки докази приналежності об`єктів нерухомості, щодо яких донараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до пам`яток архітектури Позивачем не надавалися, як і не було надано жодних доказів на підтвердження звільнення його від оподаткування згідно з вимогами ПК України. 
Покликається на те, що  Позивач не звертався з письмовою заявою до контролюючого органу та не надав відповідні документи, що підтверджували б зменшення розміру ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки або його скасування, а отже об`єкти нерухомого майна, які належать Позивачу на час винесення податкових повідомлень-рішень відповідно до положень ПК України підлягали оподаткуванню на загальних підставах.
Відзначає, ТОВ «Легенда Ф» не заперечує, що воно є платником податку на нерухоме майно,відмінне від земельної ділянки, та зобов`язане обчислювати та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставками, встановленими Уманською міської радою, у порядку, визначеному статтею 266 ПК України. Водночас вказує, Позивач наголошує на неправильності визначення контролюючим органом загальної площі нерухомого майна, яке підлягає оподаткуванню, що, у свою чергу, призвело до завищення розміру зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вказує, що в постанові від 2 листопада 2023 року у справі № 580/686/21 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у об`єкта нерухомого майна статусу пам`ятки архітектури не свідчить про автоматичне (безспірне) застосування до нього ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеної рішенням ради саме для пам`яток архітектури, а має розглядатися у контексті використання/невикористання такого нерухомого майна для інших цілей, і віднесення нерухомого майна до об`єкта оподаткування відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
2.5 Доводи Позивача (викладені у відзиві на касаційну скаргу Відповідача)
Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції та  постанова апеляційного суду, в частині задоволення позовних вимог, прийняті відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому їх слід залишити без змін у відповідній частині, а касаційну скаргу - без задоволення
Зазначає, що судами в повній мірі досліджено обставини справи щодо помилковості висновків контролюючого органу стосовно застосування ставки податку на нерухоме майно податку в розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати стосовно об`єктів нерухомості за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 120, придбаних Позивачем та облікованих на рахунку 15 «Капітальні інвестиції», оскільки такі віднесено до пам`яток місцевого значення (охоронний номер №538 Державний реєстр нерухомих пам`яток України (пам`ятки містобудування і архітектури місцевого значення).
Стверджує, що  допитані свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 показали суду, що не перевіряли інформацію щодо переліку об`єктів нерухомого майна, які віднесено до пам`яток місцевого значення та відповідних ставок, та залишили поза увагою документи, які надавались Позивачем у ході проведення перевірки на підтвердження зазначеного.
Покликається на те, що у  постановах від 23 січня 2025 року у справі №280/4889/24 та від 12 березня 2025 року у справі №160/12120/24 Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до якого строки реєстрації РК до податкової накладної, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого РК до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку, як безпідставно наполягає у даній справі відповідач.
3. ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ У СПРАВІ 
ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи ТОВ «Легенда-Ф» за період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2024 року.
За результатами перевірки складено акт від 17 липня 2024 року №13384/09-19-07-01/32606203, яким встановлено порушення:
-підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, підпункту 134.1.1 пункту  134.1 статті 134 ПК України та пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290        та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153 (далі -  П(С)БО 7 15 «Дохід»), в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі                         2 662 695 грн;
-підпунктів 14.1.36, 14.1.71, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 187.1 статті 187, підпункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті  198 ПК України, пункту 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 за № 137/28267, в результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет всього в сумі 6 732 863 грн,  завищено суму від`ємного значення (рядок 21 декларації за березень 2024 року) в сумі 129 155 грн;
- пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні у ЄРПН у граничний строк на загальну суму обсягу постачання 33 664 315 грн, сума податку на додану вартість 6        732 863 грн;
- пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме: в період, що підлягав перевірці підприємством здійснено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на операції з постачання товарів;
- підпунктів 266.1.1, 266.2.l пункту 266.1, підпунктів 266.3.1, 266.3.3 пункту 266,З, підпункту 266.5.1 пункту 266.5, підпункту 266.7.5 пункту 266,7, підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті  266 ПК України, в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 22444,36 грн за 2017-2023 роки, січень-березень 2024 року, 
Позивач подав заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду якого, висновки акту залишено без змін.
На підставі акта перевірки №13384/09-19-07-01/32606203 від 17 липня 2024 року ГУ ДПС прийнято 14 серпня 2024 року податкові повідомлення-рішення 
- №018226/0701, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 2 662 695,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 2 662 695,00 грн;
- №018227/0701, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 8 416 079,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 6 732 863,00 грн та штрафними санкціями в сумі 1 683 216,00 грн.;
- №018229/0701, яким здійснено розрахунок розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 129 155,00 грн ;
- №018230/0701, яким нараховано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість в сумі 13 600,00 грн;
- №018231/0701, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість в сумі 196,81 грн ;
- №018232/0701, яким збільшено суму за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 23 733,92 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 20 492,36 грн та штрафними санкціями в сумі 3 241,56 грн;
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанції.
Верховний Суд, заслухавши представників Позивача та Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
4.1.1 Щодо порушення строків реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних.
Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:
постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;
отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.
Пункт 201.10 статті 201 ПК України визначає, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
8 лютого 2023 року набрав чинності Закон України від 12 січня 2023 року № 2876-ІХ «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування», відповідно до якого, зокрема, внесено зміни до підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення ПК України.
Так, підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення ПК України доповнено пунктом 89, згідно з яким тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Варто зазначити, що Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16, від 3 березня 2023 року у справі № 300/1765/19 вже формував висновки щодо сфери дії        статті 192 ПК України у схожих за змістом правовідносинах і указав, що отримувач має можливість зареєструвати РК за умови виконання постачальником свого обов`язку зі своєчасного надіслання складеного ним РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу.
У постанові від 23 січня 2025 року у справі № 280/4889/24, Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до якого строки реєстрації РК, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого РК до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку.
Цей висновок повторив Верховний Суд і в постанові від 12 березня 2025 року у справі №160/12120/24.
В розвиток означених підходів суду касаційної інстанції та з огляду на зміни у законодавстві Верховний Суд у постанові від 12 березня 2025 року у справі №380/3834/24 зазначив, що для РК, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, відлік строку на їх реєстрацію в ЄРПН розпочинається відповідно до змісту пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2  розділу XX «Перехідні положення» ПК України        саме з дня отримання РК.
Формулювання «з дня отримання» що міститься у наведених вище нормах є чітким і вказує на те, що відлік строку починається з моменту, коли РК надійшов до покупця, а не з дати його складання чи іншої події. Ці норми не містять нечітких чи умовних конструкцій, які могли б ускладнити їх розуміння чи їх застосування.
Такий підхід до правозастосування обумовлений тим, що відповідно до вищенаведених положень законодавства РК складається безпосередньо продавцем/постачальником, після чого направляється покупцю/отримувачу послуг, який здійснює його реєстрацію. Покупець не впливає на дату складання РК продавцем та на факт її надсилання, тому виправданим є підхід законодавця щодо обчислення строку реєстрації РК саме з дати їх отримання.
Оскільки РК є документом, що ініціюється та формується виключно постачальником, покупець не може нести відповідальність за затримки, які виникають до моменту отримання цього документа. Не покладає на нього такої відповідальності і чинне законодавство.
Таким чином, строк для реєстрації РК в ЄРПН має обчислюватися за приписами положень пункту 201.10 статті 201 ПК України та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з моменту фактичного надходження РК до покупця. В іншому випадку застосування санкцій до покупця за дії, на які він об`єктивно не міг вплинути, порушує його права та створює необґрунтоване адміністративне навантаження, що суперечить меті податкового законодавства - забезпеченню справедливого та збалансованого підходу до всіх учасників правовідносин.
Відповідно до визначених у абзаці двадцять п`ятому пункту 201.10 статті 201 ПК України нормативних положень, механізм подання скарги передбачений передусім для випадків, коли постачальник припускається помилки в реквізитах ПН/РК або порушує строки їх реєстрації в ЄРПН, що безпосередньо впливає на права покупця. Однак у ситуації, коли постачальник складає РК в один день, а надсилає його покупцеві пізніше, формально не відбувається порушення строків реєстрації самим постачальником, оскільки обов`язок реєстрації РК у разі зменшення суми компенсації покладається саме на покупця. Таким чином, подання скарги на постачальника за затримку в надсиланні РК не матиме правового ефекту, адже пункт 201.10 ПК України  не охоплює таких випадків і не встановлює відповідальності постачальника за несвоєчасне направлення РК покупцеві.
За змістом абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Зміст наведеної норми дає підстави вважати, що вона регулює саме фіксацію у квитанції дати надання РК в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а не отримання такого РК. Ця норма стосується моменту реєстрації РК в ЄРПН, коли документ уже подано на реєстрацію, а не етапу його передачі від постачальника до покупця. Дата і час, зафіксовані у квитанції, є підтвердженням факту обробки РК системою ЄРПН і не мають прямого відношення до визначення моменту, коли покупець фактично отримав РК від постачальника для подальшої реєстрації.
Отже, абзац 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України не може застосовуватися для визначення дати отримання РК покупцем, оскільки він регулює інший етап документообігу - взаємодію з ДПС після подання РК на реєстрацію.
У контексті наведеного Суд також вважає за необхідне зазначити, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією та законами України.
Указана норма Конституції України  означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури й форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.
Тобто діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціальнодозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.
Виходячи з цього, суб`єкт владних повноважень, діючи на виконання саме приписів чинного закону, не може довільно тлумачити норми  ПК Україничи виходити за межі своїх повноважень. Податковий орган не має права самостійно встановлювати додаткові умови чи строки, не передбачені ПК України та іншими нормативно-правовими актами, такі як початок відліку строку з дати складання РК для цілей реєстрації останнього в ЄРПН. Його повноваження обмежуються контролем за дотриманням чітко визначених законом процедур, а перевищення цих меж суперечить принципу верховенства права.
Це ще раз підкреслює, що відповідальність покупця за своєчасну реєстрацію РК має базуватися виключно на об`єктивно встановленій даті отримання документа, а не на діях чи бездіяльності інших суб`єктів, зокрема постачальника чи ДПС.
Та обставина, що ПК України не передбачає механізму фіксації дати отримання покупцем РК, не змінює змісту наведених норм та не дає правових підстав, щоб тлумачити їх таким чином аби початок відліку строку на реєстрацію РК, в якому передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, розпочинався саме з дня складення такого РК.
Верховний Суд послідовно у своїх рішеннях підкреслював важливість дотримання суб`єктами владних повноважень принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, а державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
З урахуванням цього, Відповідач для цілей цих правовідносин не може покликатися на відсутність механізму перевірки дати отримання відповідних РК, а повинен був запровадити процедури, які б давали можливість достеменно встановити дату отримання відповідного РК. Визнання Відповідачем відсутності законодавчо закріпленого механізму фіксації дати отримання РК лише підкреслює прогалину в нормативному регулюванні, яка не може бути використана на шкоду платникам податків, адже інакше це призводило б до порушення базових засад правової визначеності та рівності сторін у податкових правовідносинах.
Таким чином, тлумачення Відповідача, яке пов`язує початок відліку строку реєстрації з датою складання РК, а не з його отриманням, не лише не має нормативного підґрунтя, але й створює необґрунтовані перешкоди для платників податків у реалізації прав та обов`язків, що суперечить засадами податкового законодавства, які передбачені пункту 4.1 статті 4 ПК України.
Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відсутність прямої норми в ПК України, що визначає порядок контролю за тим, коли отриманий відповідний РК, не є перешкодою для визначення моменту отримання РК.
Як установили суди попередні інстанцій відповідно з розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018231/0701 штрафні  санкції до Позивача застосовано у зв`язку із складанням розрахунків коригування: №237//21 від 3 червня 2022 року, датою реєстрації якого є 6 липня 2022 року, кількість днів затримки 6 днів; №2739003//27 від 2 вересня 2022 року, датою реєстрації якого є 4 жовтня 2022 року, кількість днів затримки 4 дні; №2739004//27 від 2 вересня 2022 року, датою реєстрації якого є 3 жовтня 2022 року, кількість днів затримки 3 дні; №2739002//27 від 2 вересня 2022 року, датою реєстрації якого є 3 жовтня 2022 року, кількість днів затримки 3 дні.
Судами попередні інстанцій констатовано, що Відповідач під час камеральної перевірки не зазначив інформацію щодо дати отримання розрахунків коригування Позивачем від його постачальників для подальшої реєстрації, що призвело до неправомірності висновків про порушення граничних термінів реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відтак, контролюючий орган, здійснюючи перевірку та визначаючи розмір штрафних санкцій за порушення строків реєстрації РК, брав за основу дату їх складення, а не дату фактичного отримання платником податків, як це імперативно передбачено відповідними положеннями        ПК України, що регулюють порядок реєстрації РК у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг. Таке ігнорування нормативних приписів суперечить принципу        nulla poena sine lege        (немає злочину, немає покарання без закону), як складової принципу верховенства права, адже застосування санкцій має ґрунтуватися виключно на чітко визначеній правовій передумові.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність висновків контролюючого органу нормативним вимогам        ПК України, що регулюють строки реєстрації РК, та обґрунтовано визнали незаконним застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018231/0701
Зміст наведеного вище у сукупності дає підстави вважати, що рішення податкового органу щодо застосування санкцій за несвоєчасну реєстрацію РК лише з урахуванням дати їх складання, а не отримання, та за підтвердження фактичної дати отримання таких РК, порушує низку фундаментальних принципів права, таких як верховенство права, правової визначеності, справедливості, належного урядування.
Враховуючи наведене суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для  скасування податкового повідомлення - рішення від 14.08.2024 №018231/0701.
4.1.2 Щодо податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018232/0701.
Відповідно до пунктів 81.1-8.3 статті 8 в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.
Приписами пункту 4.4 статті 4 ПК України встановлено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Пунктом 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад, щодо податків та зборів належать прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.5 статті 12 ПК України встановлено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Відповідно до положень підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10, пункту 265.1 статті 265, пунктів 266.1.1 пункту 266.1 та підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266  ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки належить до місцевих податків. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 даного Кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2).
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 255 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Судами попередні інстанцій встановлено, що для визначення розміру податку на нерухоме майно контролюючим органом використано ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, що діяли протягом 2017-2024 років, встановлені рішеннями сесій Івано-Франківської міської ради №10-3 від 28 січня 2016 року, № 7-10 від 20 січня 2017 року, №174-20 від 21 червня 2018 року, №108-26 від 7 червня 2019 року, №157-41 від 19 червня 2020 року, №218-11 від 8 липня 2021 року, якими визначено ставку податку на нерухоме майно, для юридичних осіб (у відсотках від мінімальної заробітної плати) протягом 2017-2024 років на житлову забудову в розмірі 0,5 та 0,1 «Пам`ятки історичні та тi, що охороняються».
Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15539571 від 10 серпня 2007 року та №16174906 від 5 жовтня 2007 року, виданих Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, як констатовано судами попередні інстанцій, ТОВ «Легенда-Ф» є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири трьохкімнатної за адресою   м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 120, кв. 2 та квартири двокімнатної з коморою в підвалі за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 120, кв. 1.
Як встановлено судами попередні інстанцій відповідно до Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 114/2, 114, 116, 120, виданих Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у розділі Планувальні обмеження (зони охорони пам`яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони): будинок №120 є пам`яткою архітектури місцевого значення, зареєстрований в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України під охоронним №538, межі історико-архітектурної заповідної території.
Відтак суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у той час, як ставка відповідного податку становить 0,1 %, Відповідачем застосовано ставку податку в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного року щодо двох об`єктів (квартир), які знаходяться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 120 та є пам`ятками архітектури місцевого значення й безпідставно у зв`язку з цим податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2024 року №018232/0701 збільшено ТОВ «Легенда-Ф» суму за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 23733,92 грн.
Посилання Відповідача на неврахування судами попередні інстанцій висновків Верховного Суду викладений в постанові від 2 листопада 2023 року у справі № 580/686/21 у подібних правовідносинах щодо застосування пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту  266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті  266 ПК України в частині оподаткування об`єктів нерухомості, які віднесені до пам`яток архітектури є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд не формував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відтак, посилання Відповідача на те, що оскаржувані рішення у цій справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 25 березня 2025 року у справі № 320/2500/23, не знайшли свого підтвердження.
Доказів та доводів на спростування того, що належні Позивачу квартири за адресою   м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 120 є пам`яткою архітектури Відповідачем ні в судами першої та апеляційної інстанції, ні в касаційній скарзі наведено не було.
Доводи Відповідача в касаційній скарзі в частині податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018232/0701 колегія суддів визнає безпідставними, оскільки Відповідач просить про переоцінку доказів у справі, що є неможливим на стадії касаційного розгляду справи, адже суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому Відповідач так і не спростував ключових висновків, покладених судами попередніх інстанцій в основу задоволення позовних вимог.
4.1.3 Щодо проведення амортизації.
Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
В постанові від 18 вересня 2025 року у справі №320/30160/23 Верховний Суд зазначив, що Усталеною є практика Верховного Суду, що факт використання попередньо придбаних товарів у межах господарської діяльності має бути доведений тими документами, які зазвичай складаються суб`єктами господарювання за наслідками такого використання за правилами податкового та бухгалтерського обліку. В протилежному випадку платник зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту  189.1 статті 189 ПК України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі, якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Абзац десятий пункту 198.5 статті 198 ПК України визначає, що у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей        розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього  Кодексу, мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.
Стаття 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) встановлює, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.
Верховний Суд неодноразово (зокрема, але не виключно у постановах від постановах від 06 лютого 2020 року у справі № 807/1556/17, від 26 вересня 2023 року у справі № 640/19859/21) вказував, що проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Правила проведення інвентаризації для юридичних осіб, у тому числі обов`язкові випадки її проведення та оформлення результатів інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року №879 (далі - Положення №879), пунктом 5 розділу І якого встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.
Пунктом 7 розділу І Положення №879 встановлено випадки обов`язкового проведення інвентаризації, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.
За приписами пункту 1 розділу II вказаного Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.
У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган під час проведення перевірки має право вимагати проведення платником податків інвентаризації про що має направити такому платнику належним чином оформлений документ, який містить вимогу на проведення інвентаризації, в свою чергу платник податків, який отримав вимогу про проведення інвентаризацію, зобов`язаний провести таку інвентаризацію. При цьому посадові особи контролюючого органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2023 у справі №640/19859/21.
В постанові від 23 липня 2023  у справі 640/5215/19 Верховний Суд зазначив, що, жодним нормативно правовим актом не передбачено, що Підприємство повинно направляти лист (повідомлення) про призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників.
Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що судами попередніх інстанцій встановлено, що у ході проведення перевірки ГУ ДПС Позивачу надано лист (запит) №2 від 21 червня 2024 року з проханням провести інвентаризацію основних фондів, земельних ділянок та товарно-матеріальних цінностей (на підставі підпункту 20.1.9 пункту  20.1 статті 20 ПК України) в термін не пізніше 27 червня 2024 року в присутності посадових осіб ГУ ДПС, оформити результати інвентаризації згідно вимог чинного законодавства та надати не пізніше 27 червня 2024 року.
Як встановлено судами попередніх інстанцій ТОВ «Легенда-Ф» виданий наказ від 26 червня 2024 року №7 «Про проведення щорічної інвентаризації» щодо проведення вибіркової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, земельних ділянок та основних засобів з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 26 червня 2024 року. Підставою для наказу на проведення річної інвентаризації в тому числі зазначено запит №2 від 21 червня 2024.
Згідно з пунктом 5 зазначеного наказу, інвентаризацію передбачено провести в присутності головного державного інспектора відділу планових перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 та головного державного інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_2
Місце проведення інвентаризації: м. Івано-Франківськ, пл. Ринок 18А; м. Івано-Франківськ,вул. Івасюка 25; м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 34а; м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська 32а; Івано-Франківська область с. Старий Лисець.
Організацію інвентаризації та її проведення доручено інвентаризаційній комісії в складі: голова комісії - директор АТК «Легенда-Центр» ОСОБА_4., члени комісії - директор ГРК «Легенда» ОСОБА_5.;бухгалтер ОСОБА_3 .
Судами попередніх інстанцій констатовано, що ТОВ «Легенда-Ф» листом від 27 червня 2024 року №2/6/2024 (вх. №26525/6 від 27 червня 2024 року) у відповідь на запит №2 від 21 червня  2024 року, повідомлено ГУ ДПС, що «інвентаризацію основних засобів, земельних ділянок та товарно-матеріальних цінностей було проведено 26 червня 2024 згідно наказу №7 від 26.06.2024р.». Зазначений факт не заперечується відповідачем.
До зазначеного листа було додано: наказ на проведення інвентаризації від 26 червня 2024 року№ 7; акти контрольної перевірки інвентаризаційні основних засобів та цінностей на 26 червня 2024 року.
З урахуванням наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Позивачем на виконання вимог запиту №2 від 21 червня 2024 року у визначений контролюючим органом строк проведено інвентаризацію основних засобів, про що повідомлено ГУ ДПС листом від 27 червня 2024 року №2/6/2024.
Відповідно до підпункту  75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Надаючи оцінку доводам Відповідача про те, що його не було повідомлено про проведення інвентаризації суд першої інстанції слушно зазначив, що така інвентаризація здійснювалася у період проведення документальної виїзної перевірки, а тому посадові особи контролюючого органу повинні були бути присутніми за місцем проведення перевірки.
Апеляційний суд не погоджуючись з зазначеними висновками суду першої інстанції виходив з того, що як слідує з матеріалів справи та наданих суду пояснень представників сторін Позивач жодним чином не проінформував Відповідача про проведення перевірки, що вказує на недобросовісність дій Позивача, як платника податку, які могли бути        направлені на ухилення від встановлення дійсних результатів інвентаризації з метою укриття даних про фактичну відсутність залишків обліковуваних позивачем товано-матеріальних цінностей.
Водночас при цьому суд апеляційної інстанції не наводить жодних доказів або обставин на підставі дослідження та/або встановлення яких він дійшов до відповідних висновків.
Не заперечуючи висновків Верховного Суду  викладених в постановах від 10 грудня 2024 року у справі №420/34504/23, від 5 грудня 2024 року у справі №300/525/23 щодо необов`язкової присутності контролюючого органу під час інвентаризації, апеляційний суд водночас наголошує не необхідності повідомлення контролюючого органу про дату, час та місце проведення такої інвентаризації. Однак при цьому суд апеляційної інстанції жодним чином не спростовує висновку суду першої інстанції  про те, що оскільки оскільки інвентаризація здійснювалась здійснювалася у період проведення документальної виїзної перевірки, а тому посадові особи контролюючого органу повинні були бути присутніми за місцем проведення перевірки
Відповідачем, як в судах першої, так і апеляційної інстанцій, так і в касаційній скарзі не було зазначено про вжиття в рамках проведення перевірки заходів щодо отримання інформації про перебіг виконання  листа (запита) №2 від 21 червня 2024 року.
З огляду на зазначене у Суду відсутні підстави для того щоб не погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що невизнання інвентаризаційних описів з мотивів відсутності посадових осіб контролюючого органу під час проведення інвентаризації, є безпідставним.
При цьому Суд звертає увагу на те, що вказуючи на недоліки в оформленні актів контрольної перевірки інвентаризаційні основних засобів та цінностей на 26 червня 2024  та Актах контрольної перевірки інвентаризаційні основних засобів, цінностей та капітальних інвестицій наданих до заперечення суд апеляційної інстанції водночас не обґрунтовує яким наявність відповідних недоліків зумовлює недійсність результатів інвентаризації чи свідчить про спотворення її результатів.
Судом першої інстанції також встановлено, що контролюючим органом у ході проведення перевірки безпідставно встановлено «нестачу» станом на 31 березня 2024 року розрахунковим способом заднім числом вибірково з інформації з Єдиного реєстру податкових накладних.
За наведеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладений в акті перевірки висновок про використання не у господарській діяльності ТМЦ на суму 26 061 646,53 грн є необґрунтованим і не відповідає встановленим обставинам у справі.
4.1.3 Щодо продажу квартир
Згідно з абзацом першим пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9  і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього  Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
За змістом абзацу другого пункту  188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
Підпунктом  14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну.
За визначенням підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 632 Цивільного кодеку України  ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Згідно із статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Отже, при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість з постачання продукції власного виробництва враховується рівень звичайних цін на таку продукцію. База оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг (не враховуючи норми для окремих видів операцій) не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим. При цьому, суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Верховний Суд в постанові від 16 грудня 2019 року по справі № 200/12345/18-а зазначив, що в таких справах особливо важливе значення має факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим. Цей факт має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 в справі №200/14542/19-а, від 17 липня 2023 року в справі №640/16890/20, від 3 жовтня 2023 року в справі №300/15635/22.
Також у постанові від 25 травня 2023 року у справі №200/465/21-а Верховний Суд висловив позицію про те, що відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін. Використання іншої інформації до встановлення відсутності офіційних статистичних даних про рівень цін на окремі товари свідчить про передчасність використання результатів досліджень, використаних податковим органом для визначення звичайної ціни у межах спірних відносин.
Поряд із цим, Верхoвний Суд у складі судoвoї палати з рoзгляду справ щoдo пoдатків, збoрів та інших oбoв`язкoвих платежів Касаційнoгo адміністративнoгo суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 200/773/20-а підтримав правову позицію про те, що суб`єкти гoспoдарювання реалізують прoдукцію за цінами, самoстійнo визначеними стoрoнами дoгoвoру. Відповідно до тлумачення нoрм Пoдаткoвoгo кoдексу України звичайнoю цінoю для здійснення рoзрахунку бази oпoдаткування ПДВ oперацій з пoстачання самoстійнo вигoтoвлених тoварів/пoслуг є ціна, визначена зацікавленими стoрoнами у цивільнo-правoвoму дoгoвoрі, яка, свoєю чергoю, відпoвідає ринкoвій ціні (ціні, щo склалася на ринку тoварів/пoслуг). Факт дoведення реалізації самoстійнo вигoтoвлених тoварів/пoслуг за цінами, які не відпoвідають ринкoвим, пoкладається на oсoбу, яка вважає, щo ціна тoварів (рoбіт, пoслуг), визначена стoрoнами дoгoвoру, не відпoвідає ринкoвим. Тoбтo, oбoв`язoк дoведення невідпoвіднoсті ціни дoгoвoру рівню звичайних цін пoкладається на кoнтрoлюючий oрган.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що як вбачається з акту перевірки, в ході проведення перевірки встановлено реалізацію позивачем ряду фізичним особам майнових прав (квартири) в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і паркінгом за адресою
Крім того, в ході проведення перевірки встановлено реалізацію пов`язаній особі засновнику і генеральному директору Позивача майнових прав в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і паркінгом.
На переконання Відповідача, реалізація майнових прав здійснювалася на підставі укладених однотипних договорів купівлі-продажу майнових прав за цінами, нижчими ринкових (звичайних) цін.
Судом першої інстанції встановлено, що такого висновку щодо продажу майнових прав зазначеним особам за цінами, нижчими ринкових, контролюючий орган дійшов з аналізу змісту наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 2 грудня 2019 року №286, згідно якого вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) в Івано-Франківській області станом на 01.10.2019 складає 11 305 грн та наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 17 листопада 2022 року №214, відповідно до якого вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) в Івано-Франківській області станом на 01.10.2022 складає 17 527 грн.
Також судом першої інстанції зазначено, що допитані в ході судового засідання свідки свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що ними не порівнювалися ціни на ідентичні об`єкти в одній і тій самій забудові, в один і той самий період, а лише взято до уваги опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України, затверджену наказами Міністерства розвитку громад та територій.
Окрім цього, свідок ОСОБА_2 вказала, що додатково отримувала інформацію щодо звичайних цін в телефонному режимі від агентств нерухомості та з інтернет-ресурсів.
Вказані накази розроблено відповідно до Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 27 вересня 2005 року № 174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 жовтня 2005 року за N 1185/11465 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 1.2 Порядку, показник опосередкованої вартості спорудження житла - це вартість будівництва в розрахунку на один квадратний метр загальної площі квартир будинку, визначений на підставі вартості будівництва об`єкта-представника.
За приписами пункту 2.3 Порядку, визначена на підставі вихідних даних структура безпосередніх витрат з будівництва об`єкта-представника формується за статтями витрат (матеріальні ресурси, заробітна плата, експлуатація машин, загальновиробничі витрати, адміністративні витрати, утримання служби замовника, витрати з проектування, експертизи тощо) у цінах, що склались на момент здійснення розрахунку структури.
Згідно із пунктом 3.2 Порядку, показники застосовуються при визначенні у поточному періоді обсягів державних інвестицій, що спрямовуються на будівництво житла для громадян, які потребують поліпшення житлових умов та державної підтримки відповідно до законодавчих актів України, визначенні розміру пайової участі державних інвестицій у спорудженні житла для таких громадян, а також розміру пільгових кредитів, що надаються відповідно до законодавства окремим категоріям громадян із зазначеною метою.
В постанові від 2 червня 2021 року у справі № 300/1791/19 Верховним судом зазначено, що показники опосередкованої вартості спорудження житла в регіоні є розрахунковими величинами, які базуються на вихідних даних, які надаються місцевими органами виконавчої влади на запит уповноваженого органу. Застосування таких показників здійснюються у чітко визначених правових випадках, до яких не віднесено визначення показників ринкових цін як звичайних цін в податкових правовідносинах.
Відтак опосередкованої вартості спорудження житла на яких ґрунтуються висновки Відповідача щодо продажу майнових прав зазначеним особам за цінами, нижчими ринкових не можуть бути використані податковим органом для визначення бази оподаткування операцій, які розглядаються.
Водночас інформація отримана в телефонному режимі від агентств нерухомості та з інтернет-ресурсів не може належним чином доводити факт продажу майнових прав за цінами, нижчими ринкових  
Водночас судом першої інстанції констатовано, що матеріалах справи наявні докази щодо укладення ТОВ «Легенда-Ф» ідентичних договорів купівлі-продажу за такими ж цінами іншим особам, щодо яких у контролюючого органу не виникло жодних претензій.
Судом апеляційної інстанції в обґрунтування своїх висновків що податковим органом доведено та не спростовано позивачем, факту значного відхилення ціни при реалізації майнових прав на об`єкти будівництва покладено інформацію самостійно встановлено ним з покликанням принцип офіційного з`ясування обставин справи з даних загальнопоширених джерел.
Крім відповідні висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на наступному: Позивачем не надано докази з приводу того, що ціна за якою він реалізував об`єкти нерухомого майна та права на них перелічим  фізичним особам (серед яких пов`язана особа та члени її родини) відповідала звичайному рівню ринкових цін на дату такої реалізації в м. Івано - Франківськ; Позивачем не обґрунтовано визначення цін при продажі об`єктів нерухомого майна (в тому числі і майнових прав на названі вище об`єкти нерухомого майна) за цінами нижчими ніж ринкові, їх економічну обґрунтованість; Позивачем не надано до перевірки та безпосередньо після її проведення первинних документів на підтвердження собівартості об`єкта будівництва (кошторис, документи встановленого зразка, що підтверджують вартість об`єкта будівництва, балансові відомості), що унеможливлює встановлення його дійсної балансової вартості; Пoзивачем ні під час перевірки, ні в ході розгляду справи у суді  першої та апеляційної інстанцій не наданo будь-яких дoказів абo oбґрунтoвань наявнoсті рoзумних екoнoмічних абo інших причин (ділoвoї мети) при реалізації прoдукції власнoгo вирoбництва за цінами, нижчими від вирoбничoї сoбівартoсті, та не дoведенo наявність фактoрів, які зумoвили збиткoвість гoспoдарських oперацій.
Тобто не врахувавши наведену вище усталену практику Верховного Суду суд апеляційної інстанції фактично переклав тягар доказування на Позивача та формував свої висновки щодо значного відхилення ціни при реалізації Позивачем майнових прав на об`єкти будівництв на фактах та інформації які не були покладені, основу висновки акту перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
З огляду на зазначене Суд не може не погодитись з висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом в межах спірної перевірки не встановлено належними доказами продаж майнових прав нижче собівартості та збитковість для ТОВ «Легенда-Ф» реалізації майнових прав за цінами, визначеними в договорах (додатках) чи актах прийому-передачі.
4.1.4 Щодо безоплатно отриманого майна.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до пункту 5 П(С)БО №15 «Дохід» дохід  визнається  під час збільшення активу або зменшення  зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком  зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства),  за  умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії  визнання  доходу,  наведені  в  цьому Національному  положенні  (стандарті),  застосовуються окремо до кожної операції.  Проте  ці  критерії  потрібно  застосовувати  до окремих елементів  однієї  операції  або  до  двох  чи більше операцій разом, якщо це  випливає із суті такої господарської операції (операцій). 
Пунктом 7 П(С)БО №15 встановлено, що Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за  такими групами: дохід (виручка) від  реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід  від  реалізації  продукції   (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка)  від  реалізації  продукції (товарів,  робіт, послуг) - загальний  дохід  (виручка)  від  реалізації  продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування  наданих  знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)  визначається  шляхом  вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від  операційної  діяльності  підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках  в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових  інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди,  відсотки та інші доходи,  отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Пунктом 21 П(С)БО №15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку  в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.
Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди. 
Підпунктом 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
В постановах від 25 липня 2025 року у справі № 420/4913/19, від  6 листопада 2024 року справа № 813/2807/17.Верховний Суд зазначив, що  умовою для віднесення товарів до безоплатно отриманих платником є передача таких товарів, яка не передбачає грошову або іншу компенсацію.
Верховний Суд в постанові від 3 квітня 2025 року у справі № 400/2777/21зазанчив наступне: «Отже, аби вважати певні товари «безоплатно наданими», має бути встановлений, перш за все, факт їх фактичного, реального надання одним суб`єктом іншому. Тобто, відповідні операції мають вчинятися платником фактично, а саме супроводжуватися реальним рухом активів, бути підтвердженими відповідними первинними документами.
Варто також навести визначення поняттю постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Таким чином, обов`язковою умовою для кваліфікації певної операції саме як постачання товарів є перехід права власності на товари від однієї особи до іншої.
За умови встановлення факту реальної передачі товару від одного суб`єкта до іншого, для встановлення ознаки «безоплатності» необхідно встановити відсутність будь-якої зустрічної компенсації за переданий товар. Якщо ж має місце хоч якась оплата або інша форма відшкодування вартості - такий товар не підпадає під визначення «безоплатно наданого».
Отже, для цілей оподаткування безоплатною передачею товарів вважаються ситуації, коли отримувач набуває права власності на відповідні товари без жодної оплати.».
Підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення від 14 серпня 2024 року №018226/0701 став висновок податкового органу про те, що обліковуваний Позивачем об`єкт нерухомого майна- багатоквартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська,32 підпадає під ознаки, визначені підпунктом 14.1.13 пунту14.1 статті 14 ПК України, як безоплатно надані товари, роботи, послуги, що в свою чергу є об`єктом оподаткування.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Позивачем та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області укладено Договір від 13 грудня 2007 року №2500 про спільну участь в реалізації проекту по спорудженню багатоповерхового житлового будинку, згідно з предметом якого підрядник зобов`язується виконати роботи з будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями в м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська, 32 та здати в експлуатацію Об`єкт у встановлений термін.
Пунктами 3.1 та 3.3 вказаного договору встановлено, що після завершення будівництва та введення Об`єкту в експлуатацію передбачено відповідний розподіл площ. Підписаний акт розподілу площ, який визначає право власності на відповідну частку (площу) кожної із сторін, надає право сторонам розпоряджатись частками (площами), що належать їм.
Статтею 1130 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Відповідно до статті 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Як встановлено судом апеляційної інстанції за змістом документів, які були надані Позивачем до перевірки МВС України в Івано-Франківській області є власником багатоквартирного житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення, характер будівництва нове будівництво (2 черга), за адресою: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська 32 .
Підтвердженням вказаних обставин є:
- акт готовності об`єкта до експлуатації від 20 лютого 2020 року виданий Замовнику МВС України в Івано-Франківській області (код 40108798) на закінчений будівництвом об`єкта згідно з проектом: Багатоквартирний житловий будинок з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення, характер будівництва нове будівництво (2 черга). Місце розташування об`єкта згідно документів: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська 32 . Будівництво здійснено генеральним підрядником ТОВ «Легенда-Ф» (код 32606203) та субпідрядником ПП «Роса-ІФ» (код 34083975). Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 14 792 750 тис.грн. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 14 792,750 тис.грн;
-сертифікат серії №ІФ 162200631414, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Багатоквартирний житловий будинок з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення (2 черга)». Нове будівництво. Сертифікат видано замовнику: Івано-Франківський міський відділ УМВС (код 325576238). Сертифікат видано на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 20 лютого 2020 року.
Суд першої інстанції проаналізувавши договір від 13 грудня 2007 року №2500 констатував, що жодних доказів про безоплатне отримання позивачем від Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області нерухомого майна вартістю 14 792 750 грн відповідачем не надано.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість вказаних висновків суду першої інстанції та погодився з позиціє Відповідача.
Водночас при цьому відповідні висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються не на факті доведення Відповідачем безоплатної передачі Позивачу майна, а на відсутності зареєстрованого договору про спільну діяльність та неподання відповідної податкової звітності за вказаним договором та не ведення відповідного обліку будівництва нерухомого майна за таким договором, а факту неподання Позивачем контролюючому органу первинних документів які стосуються будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями громадського призначення, характер будівництва  нове будівництво (2 черга) (за адресою: 76018 м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська 32) 
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених        статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З огляду на зміст наведеної норми саме на податкові органи покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких до платника застосовано фінансові санкції.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберга таксі Актіеболаг та Вуліч проти Швеції визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.
Це правило означає, що податковий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення.
Спростування під час судового розгляду викладених у акті перевірки висновків, зважаючи на доводи Позивача у цій справі, є наступним етапом у судовому процесі після того, як податковий орган доведе висновки, зазначені в такому акті, на підставі доказової бази, яка відповідає критеріям, визначеним статтями 73 - 76 КАС України. Це випливає із наведених вище положень статті 77 КАС України, які встановлюють, що саме відповідач (у цьому випадку - податковий орган) має довести правомірність свого рішення.
Відтак за відсутності доказів про безоплатне отримання Позивачем від Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, яке встановив суд першої інстанції, факт ненадання Позивачем певних документів до перевірки не може свідчити про наявність відповідного факту.
В частині покликань суду апеляційної інстанції на порушення допущені щодо порядку реєстрації та ведення обліку договору про спільну діяльність Суд звертає увагу на те, що навіть за їх наявності вони жодним чином не свідчать про безоплатну передачу майна.
Відтак, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції  в частині податкового повідомлення - рішення 14 серпня 2024 року №018226/0701 не спростував висновок щодо ненадання Відповідачем доказів про безоплатне отримання позивачем від Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області нерухомого майна, а лише в порушення вимог статті 77 КАС України повністю переклав тягар доказування на Позивача.
Також Суд зауважує, що, як встановлено судом першої інстанції відповідно до акту №2 від 11 березня 2020 року сторони договору про спільну участь в реалізації проекту по спорудженню багатоповерхового житлового будинку від 30.12.2007 погодили передати замовнику (УМВС України в Івано-Франківській області) 20% площі від всієї корисної площі.
Відповідно до акт готовності об`єкта до експлуатації від 20 лютого 2020 року: кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 14 792 750 тис.грн; вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію        14 792,750 тис. грн;
Відповідач, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Позивач безоплатно отримав майно на суму 14 792 750,00 грн 
Таким чином Відповідачем розрахунок суми безоплатно отриманого Позивачем майна здійснювався виходячи з повної його вартості без урахування умов договору від 13 грудня 2007 №2500 та подальшого розподілу площ на їх виконання
Крім того звертає увагу на те, що договір від 13 грудня 2007 року №2500 був досліджений Відповідачем під час проведення перевірки та в акті від 17 липня 2024 року №13384/09-19-07-01/32606203 зазначено, що внеском (вкладом) Позивача у будівництво є фінансування та виконання будівельних робіт з будівництва (у томі числі і із залученням субпідрядників), а вкладом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є земельні ділянка та дозвільна документація.
З урахуванням наведеного Суд не може не погодитись з висновком суду апеляційної інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2024 року №018226/0701, яким Позивачу за невключення до доходів вартості безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей на суму 14792750 грн збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 2662695,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 2662695,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Також обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що з огляду на помилковість висновків ГУ ДПС в Івано-Франківській області про ненарахування податкових зобов`язань на вартість ТМЦ, які не використані в оподатковуваних операціях/господарській діяльності та заниження бази оподаткування податком на додану вартість з операцій постачання майнових прав за ціною нижче звичайної/ринкової ціни є безпідставним нарахування Позивачу штрафних санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2024 №018230/0701 за нескладання та нереєстрацію в Єдиному реєстрі відповідних податкових накладних.
Переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, та не врахував відповідних висновків Верховного Суду в частині податкових повідомлень - рішень від 14 серпня 2024 року № 018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701, що є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції у відповідній частині із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, а тому касаційна скарга Позивача підлягає задоволенню. 
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пунктів 1та 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341         цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 КАС України).
Переглянувши рішення судів попередні[ інстанцій в межах доводів касаційної скарги Позивача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції в частині податкових повідомлень - рішень від 14 серпня 2024 року № 018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701 допустив порушення норм процесуального права, та не врахував відповідних висновків Верховного Суду, що є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в зазначеній частині із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, а тому касаційна скарга Позивача підлягає задоволенню.
Водночас, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу Відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині податкових повідомлень-рішень - без змін.
Керуючись статтями 195, 344, 349, 352, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Легенда-Ф" задовольнити. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2024 року № 018226/0701, №018227/0701, №018229/0701, №018230/0701 скасувати, в решті постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року залишити без змін.
Залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у справі № 300/6615/24. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючасуддя                                                                                                           Н.Є. Блажівська
Судді                                                                                                                                  О.В. Білоус
                                                                                                                                             І.Л. Желтобрюх                                
Постанову в повному обсязі складено 18 грудня  2025 року.