ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/19769/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення Позивача з військової служби та зобов`язати звільнити Позивача з військової служби на підставі абз.6 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.
Представник Позивача зазначає, що Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України. Позивач є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 року ОСОБА_4 , матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлено батьківських прав. В зв`язку з цим, як зазначається в позові, Позивач 03.07.2025 року звернувся до Відповідача з рапортом про звільнення з військової служби відповідно абз.6 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". По даний час рапорт Позивача Відповідачем не задоволено, а тому таку бездіяльність Відповідача Позивач вважає протиправною. 

Ухвалою суду від 14.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечується і зазначається, що ОСОБА_1 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Представник Відповідача підтверджує, що 07.07.2025 року Військовою частиною отримано рапорт Позивача про звільнення з військової служби. Такий рапорт розглянуто і 23.07.2025 року Позивачу надано відповідь про результати розгляду рапорту. У відзиві одночасно зазначається, що 29.06.2025 року Позивач самовільно залишив місце служби, розташоване поблизу міста Куп`янськ Харківської області. По даному факту було призначено і проведено службове розслідування. 03.07.2025 року матеріали про самовільне залишення Позивачем служби передано до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтава. 
У відзиві стверджується, що Позивача звільнено з усіх займаних посад, а його звільнення з військової служби можливе виключно за умови повернення до військової частини та із врахуванням результатів кримінального провадження. 
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку проходження військової служби і порядку та підстав звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, регулюються правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII) та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , з 28.04.2022 року проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2025 року №124 Позивач з 30.04.2025 року вважається таким, що прибув в розпорядження Військової частини НОМЕР_2 та зарахований на продовольче забезпечення цієї військової частини.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2025 року №185 Позивач з 29.06.2025 року вважається таким, що вибув з підпорядкування Військової частини НОМЕР_2 та виключений з продовольчого забезпечення цієї військової частини.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2025 року №160-РС Позивач звільнений від займаних посад та зарахований в розпорядження командира бригади.
Копії вказаний наказів долучені до відзиву на позов та досліджені судом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач є батьком двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються копіями повторно виданих свідоцтв про народження дітей, які також долучені до позову та досліджені судом.

Судом встановлено, що Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 року за позовом Черняхівської селищної ради Житомирської області ОСОБА_4 , матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлено батьківських прав. Вказане судове рішення набуло законної сили з 27.05.2025 року.

Судом встановлено, що 03.07.2025 року Позивачем шляхом поштового відправлення з поштового відділення смт.Черняхів Житомирського району Житомирської області на адресу Відповідача був направлений рапорт від 03.07.2025 року про звільнення з військової служби відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До рапорту Позивача були долучені копії паспорту, ідентифікаційного коду та Витягу з реєстру про місце реєстрації Позивача а також копії свідоцтв про народження дітей та Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 року. 
Судом встановлено, що рапорт Позивача від 03.07.2025 року Відповідачем був розглянутий і листом від 23.07.2025 року Позивача було повідомлено про результати такого розгляду.
Як зазначено в листі від 23.07.2025 року, копія якого долучена до відзиву на позов та досліджена судом, Позивач вважається особою, яка з 29.06.2025 року самовільно залишила місце служби. Такі дії Позивача, на думку Відповідача, мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2025 року №1426 матеріали відносно Позивача (копії акту службового розслідування та матеріалів службового розслідування) направлено до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтава.
В зв`язку з цим Позивач є увільненим із займаних посад, його проходження військової служи є призупиненим і Позивач є зарахованим в розпорядження командира бригади, а питання про його звільнення буде вирішено після повернення на службу та за відсутності в його діях складу злочину.

Суд враховує, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначні правовими нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Суд погоджується із доводами Відповідача, що в розумінні вимог п.14 цього Статуту вирішення службових та особистих питань військовослужбовців реалізується шляхом звернення до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Як зазначено в підпункті другому пункту 225 Положення № 1153 під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) звільнення військовослужбовців із військової служби на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Як вже зазначалося судом, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2025 року №160-РС Позивач звільнений від займаних посад та зарахований в розпорядження командира бригади відповідно до вимог підпункту 14 пункту 116 Положення № 1153 .
Тобто, в розумінні вимог підпункту 14 пункту 116 Положення № 1153 Позивач до повернення у військову частину є зарахованим згідно наказу по особовому складу в розпорядження посадової особи (командира бригади), який має право призначення на посаду, для вирішення питання щодо дальшого його службового використання.
Тобто, вирішення питання щодо звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби віднесено до повноважень командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади.

Одночасно суд погоджується із доводами Позивача та його представника, що відповідно до приписів пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини позбавлений батьківських прав, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини.
Разом з тим, Позивач та його представник не врахували правові норми статті 245 Закону № 2232-XII та пунктів 144-1, 144-2, 144-3,144-4 Положення № 1153 щодо призупинення військової служби.
Так, за приписами пункту 144-1 цього ж Положення № 1153 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Як зазначено в пункті 144-2 Положення № 1153, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Як вже зазначалося судом, Позивач згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2025 року №160-РС звільнений від займаних посад та зарахований в розпорядження командира бригади.
Відповідно до приписів правових норм пунктів 144-4, 144-5 та 144-6 Положення №1153 звільнення Позивача з військової служби підлягає вирішенню у разі прибуття до місця служби військовослужбовця та із врахуванням результатів кримінального провадження.
Зазначене дає підстав суду зробити висновок, що рапорт Позивача від 03.07.2025 року Відповідачем розглянуто в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАСУ
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено Відповідачем. 
З огляду на предмет спору у даній справі суд зазначає про відсутність у спірних відносинах порушення прав Позивача діями чи бездіяльністю саме Військової частини НОМЕР_1 . Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відмова в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 не перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати своє право на звільнення з військової служби під час воєнного стану у відповідності до вимог приписів правових норм статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктів 144-4, 144-5 та 144-6 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні. 

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) відмовити в в повному обсязі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

03.02.26