П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/2621/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
20 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КУПЕР СЕРВІС» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2025 року позивач, - ТОВ "КУПЕР СЕРВІС", звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290230704 форми “В4”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 44938393 грн.
Також, позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290250704 форми “ПС”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” нараховано штрафні санкції в розмірі 1020 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290230704 форми “В4”, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "КУПЕР СЕРВІС" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 44 938 393 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290250704 форми “ПС”, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "КУПЕР СЕРВІС" нараховано штрафні санкції в розмірі 1 020 грн.
Стягнуто на користь ТОВ "КУПЕР СЕРВІС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Житомирській області судові витрати у вигляді сплаченого платіжною інструкцією №39 від 29.05.2025 судового збору у розмірі 30280,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участі (як в апеляційній скарзі, так і у відзиві на апеляційну скаргу), матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, апеляційний суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» зареєстровано, як юридична особа 05.10.2022 виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області; є платником ПДВ (дата реєстрації платником ПДВ 01.11.2022); відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» здійснює вид економічної діяльність 45.11 «Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами» (основний), 45.19 «Торгівля іншими автотранспортними засобами», тощо.
04.10.2024 ГУ ДПС отримано електронний документ з відомостей Державного Реєстратора (ю.о), тип відомості 107, щодо зміни податкової адреси платника податків, а саме: 58005, Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20. Основне місце обліку - ГУ ДПС у Чернівецькій області (Чернівецька ДПІ), стан 65 - платник з наступного року (основне місце обліку).
Так, наказом ГУ ДПС від 26.09.2024, №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС», на підставі підпункту 19-1.1.6. пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 200.11 статті 200 та підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі – ПК України), наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за серпень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.09.2024 № 9274055379) (Т.7, а.с.107).
Наведений наказ, разом з повідомленням про початок позапланової невиїзної перевірки, та запиту про надання документів до перевірки, листом ГУ ДПС від 26.09.2024, №21437/6/06-30-07-02 мав бути надісланий позивачу на адресу вул. Одеська, б.22, офіс 11 м. Бердичів, Житомирської області (Т.7, а.с.104).
Окрім цього, наказ ГУ ДПС від 26.09.2024, №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» був надісланий в електронний кабінет позивача, що підтверджується квитанцією про доставку документів в Електронний кабінет від 26.09.2024.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що жодних доказів надіслання поштою на нову податкову адресу позивача (58005, Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20), наказу, разом з повідомленням про початок позапланової невиїзної перевірки, та запиту про надання документів до перевірки, у матеріалах справи не міститься.
У матеріалах справи наявна довідка Укрпошти «Чернівці» про причини повернення / досилання, яка датована 08.11.2024, згідно змісту якої, причиною повернення є «неправильне зазначення (відсутня) адреса», яка в силу своєї природи не може підтверджувати факт надсилання на податкову адресу позивача до початку проведення позапланової перевірки наказу, разом з повідомленням про початок позапланової невиїзної перевірки, та запиту про надання документів до перевірки.
На підставі наказу ГУ ДПС від 26.09.2024, №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС», посадовими особами відповідача, у період часу з 28.10.2024 по 01.11.2024 проведено перевірку ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за серпень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.09.2024 № 9274055379), яка документована актом перевірки №23300/06-30-07-02/44700966 від 08.11.2024 (далі – Акт перевірки).
Відповідно до акту перевірки, при декларуванні за серпень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, встановлено порушення ТОВ «КУПЕР-СЕРВІС»:
1) пп. 16.1.15 п. 16.1 ст.16, п.44.1, п.44.6 ст.44, п. 85.2. ст.85, п. 187.1 ст.187, п. 188.1
ст.188, п. 192.1. ст.192 , п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України, ст. 2, ст.9 та ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (із змінами та доповненнями), п. 6 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 20.11.2019 №488), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, за серпень 2024 року на суму 44938393 грн;
2) п.44.6. ст.44, п. 85.2. ст.85 ПКУ так, як у терміни, визначені в абзаці другому п.44.7 ст.44 ПК України платник податків не надав посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, про що 01.11.2024 року було складено акт ненадання документів за № 852/06-30-07-02/44700966.
У подальшому відповідачем складено податкові повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290230704 форми “В4”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 44 938 393 грн та №000290250704 форми “ПС”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” нараховано штрафні санкції в розмірі 1 020 грн.
Ці податкові повідомлення – рішення є предметом оскарження у цій справі
Також, дослідженням матеріалів справи встановлено, що ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” (див. Акт перевірки та наявні у справі первинні документи) здійснювало діяльність щодо ввезення на митну територію України бувших у використанні автотранспортних засобів (сидельні тягачі, вантажні автомобілі, напівпричіпи тентовані) та включило до від`ємного значення з попередніх звітних періодів (показник по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року з врахуванням рядка 16.2 - 44914686 грн., що становить 99,95% від загальної суми податкового кредиту) наступні суми: жовтень 2023 року - 77877,90 грн; листопад 2023 року - 9015483,00 грн; грудень 2023 року 6625604,54 грн; січень 2024 року - 8193114,75 грн; лютий 2024 року - 9866321,00 грн; березень 2024 року - 5799305,00 грн; квітень 2024 року - 2310760,00 грн; травень 2024 року - 1483919,00 грн; червень 2024 року - 995960,72 грн; липень 2024 року - 799372,95 грн.
На підтвердження правомірності включення від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів, позивач надав суду належним чином оформлені митні декларації, акти про використання комп`ютерної програми АРМ «Торгівля КТЗ», банківськими виписками, податкові накладні, акти надання доступу до онлайн-сервісу Е-tender, видаткові накладні.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» подано декларацію з від`ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень, а отже у відповідача були усі законні підстави для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
ОВ «КУПЕР СЕРВІС» заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет до контролюючого органу не подавав, а отже в силу положень пункту 42.5 статті 42 ПК України листування з ним мало здійснюватися шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручатися платнику податків (його представнику). Наведене не заперечується представником відповідача.
04.10.2024 ГУ ДПС отримано електронний документ з відомостей Державного Реєстратора (ю.о), тип відомості 107, щодо зміни податкової адреси платника податків, а саме: 58005, Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20. Основне місце обліку - ГУ ДПС у Чернівецькій області (Чернівецька ДПІ), стан 65 - платник з наступного року (основне місце обліку). 
Тобто станом на 04.10.2024 (до початку проведення перевірки), ГУ ДПС володіло інформацією про зміну податкової адреси ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» з вул. Одеська, б.22, офіс 11 м. Бердичів, Житомирської області на Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20.
У матеріалах справи відсутній будь-який доказ, того, що лист ГУ ДПС від 26.09.2024, №21437/6/06-30-07-02, разом з яким позивачу надсилалися наказ про проведення перевірки, з повідомленням про початок позапланової невиїзної перевірки, та запитом про надання документів до перевірки, був до 04.10.2024 йому вручений або на ньому проставлена відмітка Укрпошти про неможливість вручення із зазначенням причин невручення.
При цьому суд першої інстанції звернув увагу, що надсилання відповідачем наказу від 26.09.2024, №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» в електронний кабінет позивача, що підтверджується квитанцією про доставку документів в Електронний кабінет від 26.09.2024, не є належним доказом вручення такого наказу позивачу, оскільки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет до контролюючого органу не подавало, а отже в силу положень пункту 42.5 статті 42 ПК України листування з ним мало здійснюватися шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручатися платнику податків (його представнику).
Отже, аналізуючи викладене слід прийти до висновку, що ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» за діючою до 04.10.2024 податковою адресою (вул. Одеська, б.22, офіс 11 м. Бердичів, Житомирської області), та починаючи з 04.10.2024 за новою податковою адресою (Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20) від ГУ ДПС, в порядку визначеному ПК України, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, та запиту на надання документів, не отримувало.
При цьому, суд першої інстанції повторно звертає увагу на пункт 42.3. статті 42 ПК України, згідно якого якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Отже, із врахуванням того, що відповідач всупереч положень пункту 79.2 статті 79 ПК України, не ознайомив, в порядку визначеному статтею 42 ПК України, ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, слідує, що перевірка є незаконною та не може породжувати правових наслідків, а тому суд першої інстанції вважає, що податкові повідомлення-рішення від 18.12.2024 №000290230704 форми “В4”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 44 938 393 грн та №000290250704 форми “ПС”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” нараховано штрафні санкції в розмірі 1020 грн, є протиправними та підлягають скасуванню.
Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Акту перевірки, ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” здійснювало діяльність щодо ввезення на митну територію України бувших у використанні автотранспортних засобів (сидельні тягачі, вантажні автомобілі, напівпричіпи тентовані) та включило до від`ємного значення з попередніх звітних періодів (показник по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року з врахуванням рядка 16.2 - 44914686 грн., що становить 99,95% від загальної суми податкового кредиту) наступні суми: жовтень 2023 року - 77877, 90 грн; листопад 2023 року - 9015483,00 грн; грудень 2023 року 6625604, 54 грн; січень 2024 року - 8193114,75 грн; лютий 2024 року - 9866321,00 грн; березень 2024 року - 5799305,00 грн; квітень 2024 року - 2310760,00 грн; травень 2024 року - 1483919,00 грн; червень 2024 року - 995960,72 грн; липень 2024 року - 799372,95 грн.
Тобто, позивач імпортував в Україну автомобілі, які пройшли митний контроль і за які було сплачено як мито, так і ПДВ. У матеріалах справи, на суму які включено до від`ємного значення з попередніх звітних періодів (показник по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року з врахуванням рядка 16.2 - 44914686 грн., що становить 99,95% від загальної суми податкового кредиту) наявні митні декларації, які пройшли перевірку на предмет відповідності у митних органах.
Уся ця інформація була у розпорядженні ГУ ДПС, що у судовому засіданні підтвердив його представник.
В свою чергу, первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.
У матеріалах справи наявні належним чином оформлені митні декларації, акти про використання комп`ютерної програми АРМ «Торгівля КТЗ», банківські виписки, податкові накладні, акти надання доступу до онлайн-сервісу Е-tender, видаткові накладні, які підтверджують правомірність включення позивачем від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів, та які не досліджувалися та не були враховані відповідачем під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Отже, Головне управління ДПС у Житомирській області всупереч положень пункту 79.2 статті 79 ПК України, не ознайомило, в порядку визначеному статтею 42 ПК України, ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, а тому така перевірка є незаконною та не може породжувати правових наслідків, внаслідок чого суд першої інстанції вважає, що податкові повідомлення-рішення від 18.12.2024 року №000290230704 форми “В4”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 44 938 393 грн та №000290250704 форми “ПС”, яким ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” нараховано штрафні санкції в розмірі 1 020 грн, є протиправними та підлягають скасуванню.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню повністю.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, зокрема передбачено, що камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно з пп.78.1.8. п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. (п.78.5 ст.78 ПК України)
Відповідно до п.79.1, п.79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За правилами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з п.42.3 ст.42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. (п.42.5 ст.42 ПК України)
В свою чергу, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач, на виконання вимог пункту 42.5 статті 42 ПК України, подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет.
Тобто, за відсутності від платника податку заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет контролюючий орган зобов`язаний здійснювати листування з платником податків або шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручати документи платнику податків (його представнику).
В свою чергу, наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 26.09.2024 №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС», на підставі підпункту 19-1.1.6. пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 200.11 статті 200 та підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі – ПК України), наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за серпень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.09.2024 № 9274055379).
Вказаний наказ доставлено в Електронний кабінет ТОВ "Купер Сервіс". Разом з цим, як вже вище суд зазначав та не заперечується сторонами у справі, за відсутності від платника податку заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет контролюючий орган зобов`язаний здійснювати листування з платником податків або шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручати документи платнику податків (його представнику).
Тобто, в даному випадку повідомлення до електронного кабінету не є належним повідомленням.
В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи ГУ ДПС у Житомирській області здійснювало листування з жовтня 2024 року (в межах документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС») (надсилало рекомендованими повідомленнями) з позивачем за адресою 58005, Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20.
Разом з цим, 04.10.2024 ГУ ДПС у Житомирській області отримано електронний документ з відомостей Державного Реєстратора (ю.о), тип відомості 107, щодо зміни податкової адреси платника податків, а саме: 58005, Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20. Основне місце обліку - ГУ ДПС у Чернівецькій області (Чернівецька ДПІ), стан 65 - платник з наступного року (основне місце обліку).
Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, станом на 04.10.2024 (до початку проведення перевірки), ГУ ДПС у Житомирській області володіло інформацією про зміну податкової адреси ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» з вул. Одеська, б.22, офіс 11 м. Бердичів, Житомирської області на Чернівецька область, Чернівецький район, м. Чернівці, вулиця Володимира Винниченка, буд. 20.
Отже, матеріали справи не містять відомостей про те, що наказ від 26.09.2024 №2343-П «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «КУПЕР СЕРВІС» та запит про надання до перевірки документів надсилався позивачу засобами поштового зв`язку за належною адресою або був вручений особисто.
Крім того, долучені до матеріалів справи реєстр згрупованих поштових відправлень та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані документи взагалі не містять відомостей, що саме направлялось ТОВ «КУПЕР СЕРВІС».
Крім того, реєстр згрупованих поштових відправлень слугує виключно документом для обліку та підтвердження передачі групових поштових відправлень та створюється за допомогою спеціального програмного забезпечення для формування супровідних документів, однак беззаперечно не підтверджує факт надсилання документу.
Щодо доводів апелянта в частині наказу ГУ ДПС у Житомирській області від 01.08.2024 №1828-п, колегія суддів вважає їх неналежними, оскільки даний наказ містить інформацію щодо документальної позапланової виїзної перевірки. Тобто, зовсім іншого типу перевірки та не відноситься до даних правовідносин.
Також, колегія суддів зауважує, що застосовними є висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Схожі висновки були підтримані Верховним Судом у постанові від 14.01.2025 по справі № 520/32349/23, від 09.05.2024 по справі № 280/923/23.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що невиконання контролюючим органом вимог щодо повідомлення платника податку про проведення позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення, як обов`язкової умови для проведення планової невиїзної перевірки, зокрема, задля забезпечення права платника податку для належного подання документів для проведення перевірки, призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).
За встановлення протиправності дій податкового органу щодо порушення процедури проведення перевірки, у суду відсутня необхідність аналізу законності висновків контролюючого органу по суті виявлених порушень.
Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе надати оцінку суті порушення та зазначає наступне.
Відповідно до Акту перевірки, ТОВ “КУПЕР-СЕРВІС” здійснювало діяльність щодо ввезення на митну територію України бувших у використанні автотранспортних засобів (сидельні тягачі, вантажні автомобілі, напівпричіпи тентовані) та включило до від`ємного значення з попередніх звітних періодів (показник по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року з врахуванням рядка 16.2 - 44914686 грн., що становить 99,95% від загальної суми податкового кредиту) наступні суми: жовтень 2023 року - 77877, 90 грн; листопад 2023 року - 9015483,00 грн; грудень 2023 року 6625604, 54 грн; січень 2024 року - 8193114,75 грн; лютий 2024 року - 9866321,00 грн; березень 2024 року - 5799305,00 грн; квітень 2024 року - 2310760,00 грн; травень 2024 року - 1483919,00 грн; червень 2024 року - 995960,72 грн; липень 2024 року - 799372,95 грн.
Тобто, позивач імпортував в Україну автомобілі, які пройшли митний контроль і за які було сплачено як мито, так і ПДВ. У матеріалах справи, на суму які включено до від`ємного значення з попередніх звітних періодів (показник по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року з врахуванням рядка 16.2 - 44914686 грн., що становить 99,95% від загальної суми податкового кредиту) наявні митні декларації, які пройшли перевірку на предмет відповідності у митних органах.
Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів убачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Згідно з статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.
Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
В свою чергу, відповідно до абзацу 1 пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Отже, у разі наявності фактів ввезення товарів на митну територію України, сплати податку на додану вартість до державного бюджету, наявності митної декларації, оформленої відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку та яка що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, платник податку має право на податковий кредит.
Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Митні декларації, які містяться в матеріалах справи були наявні у відповідача. У свою чергу, відповідачем жодних зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей в акті перевірки не наведено.
В свою чергу, податковий кредит у спірних правовідносинах був сформований саме за рахунок податку на додану вартість, сплаченого при митному оформленні.
Крім того, як вказав суд першої інстанції у матеріалах справи наявні належним чином оформлені митні декларації, акти про використання комп`ютерної програми АРМ «Торгівля КТЗ», банківські виписки, податкові накладні, акти надання доступу до онлайн-сервісу Е-tender, видаткові накладні, які підтверджують правомірність включення позивачем від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів, та які не досліджувалися та не були враховані відповідачем під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
За правилами пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку. Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду.
Згідно з частиною 1 статті 74 Митного кодексу України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Отже, якщо при ввезенні товарів на митну територію України платником податку сплачено суму податку до бюджету і така сплата підтверджується митними деклараціями, платник податку має право на включення такої суми податку до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду. Таке розуміння норм Податкового кодексу України відповідає характеру і змісту правового регулювання податку на додану вартість та суті його адміністрування, оскільки право на податковий кредит перебуває у прямій залежності саме від факту сплати відповідної суми податку на додану вартість до бюджету. При цьому митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, є належним документом, що посвідчує право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідний період, оскільки вона підтверджує фактичну сплату суми податку до відповідного бюджету.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дійшов висновку, що в цьому випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.
Аналогічна позиція вказана в постановах Верховного Суду від 02 квітня 2024 року справа №640/21773/22, від 02 квітня 2024 року справа №320/16177/23, від 03 жовтня 2023 року №640/16289/22.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
А тому, з урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2024 №000290230704 форми “В4” та №000290250704 форми “ПС”.
Доводів щодо судових витрат апеляційна скарга не містить, а тому в межах ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.
Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.