ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 січня 2026 року	Справа №160/31808/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу № 160/31808/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Синельниківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Зогаль Анни Ігорівни Виконавчого комітету Синельниківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль Анни Ігорівни від 13 серпня 2025 року № 80359248 про відмову в проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2025 за реєстраційним номером 68310999; зобов`язати Виконавчий комітет Синельниківської міської ради в особі уповноваженого державного реєстратора прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви від 07.08.2025 за реєстраційним номером 68310999.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором Виконавчого комітету Синельниківської міської ради відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Вважаючи рішення державного реєстратора протиправним позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/31808/24. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачам та отримано Виконавчим комітетом Синельниківської міської ради 11.11.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та Державним реєстратором прав на нерухоме майно Зогаль Анною Ігорівною Виконавчого комітету Синельниківської міської ради 20.11.2025 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, які містяться у матеріалах справи. Однак, відповідачі не скористались своїми правами та не подали до суду відзив на позовну заяву у строки встановлені ухвалою суду.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д., зареєстрованим в реєстрі за № 624, належить частка житлового будинку за АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі 191/2168/15-ц позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Синельниківський ресорний завод», третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про зняття заборони на відчуження житлового будинку задоволено повністю, скасовано заборону відчуження частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 4182388 від 07.12.2006 року, виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо обтяження (заборона відчуження) відносно частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження: 5884567; архівний запис: №65675-86 від 26.10.2000 року; підстава обтяження: рішення державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року постановлено виправити, з власної ініціативи суду, в рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року, що набрало законної сили 21 серпня 2015 року, описку у вступній частині, вказавши правильно номер будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 року у справі 191/1083/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, задоволено, виділено у натурі належну ОСОБА_1 на праві приватної власності частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, яка складається із: житлового будинку з мансардою літера А1-1, МС, прибудова літера а 2-1, з переліком приміщень: коридор 1-пл. 5,3 кв.м, кухня 2-пл. 8,6кв.м, кімната 3-пл. 11,7 кв.м, кімната 4-пл. 6,5 кв.м, кімната 5-пл. 5,2 кв.м, санвузол 6-пл. 4,5 кв.м, кімната 7-пл. 12,3кв.м, кімната 8-пл. 5,0 кв.м, з відповідною часткою надвірних будівель та споруд: сарай літ.В, гараж літ.Г, навіс літ.Ж, вбиральня літ. З, погріб літ. П, огорожа № 1,4, припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, яка складається із: житлового будинку з мансардою літера А1-1, МС, прибудова літера а 2-1, з переліком приміщень :коридор 1-пл. 5,3кв.м, кухня 2-пл. 8,6 кв.м, кімната 3-пл. 11,7 кв.м, кімната 4-пл. 6,5 кв.м, кімната 5-пл. 5,2 кв.м, санвузол 6-пл. 4,5 кв.м, кімната 7-пл. 12,3 кв.м, кімната 8-пл. 5,0 кв.м, з відповідною часткою надвірних будівель та споруд: сарай літ.В, гараж літ.Г, навіс літ.Ж, вбиральня літ.З, погріб літ. П, огорожа № 1,4.
Рішенням Виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 11.04.2024 року №160/0/8-2присвоєно новоутвореному об`єкту нерухомого майна, що виділений у натурі ОСОБА_1 , на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 року у справі 191/1083/23, поштову адресу: АДРЕСА_1 .
07.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Синельниківської міської ради із заявою №68310999 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . 
13.08.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову в проведнні реєстраційних дій, встановлено наявність обставин, які є підставою для для відмови в проведенні реєстраційних дій: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4182388 від 07.12.2006 року, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_3 . Вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами, а саме в зв`язку з наявними обтяженнями на об`єкт нерухомого майна, частка з якого виділяється.
Позивач, вважаючи протиправним рішення державного реєстратора щодо відмови у проведенні реєстраційних дій, звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, діючої на час виникнення правовідносин).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
За правилом абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
Так, частиною 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Частиною 2 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).
Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.
Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для відмови в державній реєстрації прав наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Частиною 4 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, стосовно якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав чи в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що прийняттю рішення державного реєстратора про обтяження нерухомого майна передує перевірка відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок №1127 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1127 закінчений будівництвом об`єкт - закінчений будівництвом об`єкт, який після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна; майно - нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, меліоративні мережі, складові частини меліоративних мереж.
Згідно з пунктом 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.
Пунктом 23 Порядку №1127 передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Відповідно до абзацу 1 пункту 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка кореспондується з пунктом 23 Порядку №1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Так, як вже встановлено судом підставою для прийняття оскаржуваного рішення є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4182388 від 07.12.2006 року, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_3 .
Проте, з наявного в матеріалах справи рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі 191/2168/15 скасовано заборону відчуження частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 4182388 від 07.12.2006 року, виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо обтяження (заборона відчуження) відносно частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження: 5884567; архівний запис: №65675-86 від 26.10.2000 року; підстава обтяження: рішення державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д.
Як було зазначено вище, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у частині 4 статті 24 визначає обставини, за наявності яких відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не застосовується, а саме: у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою для відмови в державній реєстрації прав не може бути обставина наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Також суд зазначає, що згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На цій підставі суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 26 жовтня 2022 року у справі № 640/30483/21, від 22 грудня 2022 року у справі № 640/31815/21, від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20, від 21 червня 2023 року у справі № 160/24869/21, від 21 лютого 2024 року у справі № 520/7983/21.
Отже державний реєстратор перед проведенням реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна зобов`язаний перевірити усю доступну інформацію стосовно вказаного об`єкта в офіційних реєстрах, включаючи наявність судових рішень щодо цього об`єкта в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Проте державний реєстратор не виконав свої обов`язки щодо перевірки наявності судових рішень щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, місто Синельникове, вулиця Кутова, будинок 13-Б в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
У звя`зку із зазначеним, прийняте рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 серпня 2025 року № 80359248 про відмову в проведенні реєстраційних дій на об`єкт нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, місто Синельникове, вулиця Кутова, будинок 13-Б, є таким, що порушує матеріальне право позивача та підлягає скасуванню, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
З приводу вимоги про зобов`язання Виконавчого комітету Синельниківської міської ради в особі уповноваженого державного реєстратора прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви від 07.08.2025 за реєстраційним номером 68310999, суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Аналіз вказаних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.
Разом із тим, суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Синельниківської міської ради повторно розглянути заяву позивача про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме будинку, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, місто Синельникове, вулиця Кутова, будинок 13-Б, враховуючи висновки суду. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем частково доведено обґрунтованість пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправного рішення суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача. 
Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою справляється судовий збір у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Синельниківської міської ради у розмірі 1211,20 грн.
При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,50 грн., що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 30.10.2025 року.
Враховуючи вимоги частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» надміру сплачений судовий збір у розмірі 1211,30 грн. може бути повернутий позивачу на підставі його клопотання.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Синельниківської міської ради (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Каштанова, 14, код ЄДРПОУ 04052637), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Зогаль Анни Ігорівни Виконавчого комітету Синельниківської міської ради (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Каштанова, 14) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 серпня 2025 року № 80359248 про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій.
Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Синельниківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2025 року за реєстраційним номером 68310999 про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Синельниківської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська