125/654/21
2/125/246/2021

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.06.2025         м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Питель О.В.,
секретар судового засідання Войтюк В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 125/654/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів фінансових послуг за договором споживчого кредиту,
за участі: представника позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" Роя В.Л.,
відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ,
УСТАНОВИВ:
У позовній заяві позивач зазначив, що 14.06.2007 ОСОБА_1 уклав з позивачем Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) кредитний договір № VICWG200001444, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 7000 доларів США на термін до 12.06.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, що встановлені кредитним договором. Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця у період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат відповідно до умов кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, видав відповідачу кредит у розмірі 7000 доларів США. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Відтак, станом на 08.04.2021 утворилася заборгованість у сумі 6827,55 доларів США, з яких: 4245,65 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2551,78 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 30,12 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом. 14.06.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, був укладений договір поруки. На підставі наведеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 6827,55 доларів США, що за курсом 27,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.04.2021 складає 190420,37 грн станом на 08.04.2021 за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007.
26.10.2021 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали зустрічний позов до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів фінансових послуг за договором споживчого кредиту. Свої вимоги обґрунтували тим, що 12.04.2021 АТ КБ "Приватбанк" подав до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначається, що позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково вимагає повернення всієї суми кредиту. Таке право надано АТ КБ "Приватбанк" і, згідно з п. 2.3.3 кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007: банку надано право на власний розсуд змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту. Отже, подавши 12.04.2021 до суду позов про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання зобов`язання з 12.06.2027 на 21.04.2021 і з цього часу кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків, штрафів тощо за кредитним договором. У позовній заяві банк вказує заборгованість у розмірі 6827,55 доларів США. У той же час, із наданої банком виписки вбачається, що заборгованість станом на 12.10.2021 складає 7162,48 доларів США. Отже, банк, після 12.04.2021 незаконно нараховував додаткову заборгованість за кредитним договором. Із наданого банком розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що банк із платежів позичальника списував щомісячно комісійну винагороду - 14 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України (у редакції від 14.06.2007) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1048 ЦК України (у редакції від 14.06.2007) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позивачі за зустрічним позовом вказують, що законодавством (у редакції від 14.06.2007) чітко передбачено можливість одержання кредитодавцем виключно процентів, будь-які додаткові винагороди є незаконними. За умовами п. 7.1 кредитного договору, окрім процентів за користування кредитом (0,1% на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом), передбачено сплату позичальником винагороди щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту (у даному випадку це 14 доларів США щомісячно). Умови сплати позичальником винагороди щомісячно у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, згідно з п. 7.1 кредитного договору (не передбаченої законодавством винагороди), на думку позивачів за зустрічним позовом, є незаконною і несправедливою. У постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 у справі № 6-80цс12 щодо сплати за обслуговування кредиту зазначено, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Також, у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц наведено такі висновки: умови п. 7.1 кредитного договору № HED0GK00001829 є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору. З огляду на наведене, положення п. 7.1 кредитного договору № HED0GK00001829 щодо сплати позичальником винагороди щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту (14 доларів США щомісячно) є несправедливими і недійсними з моменту укладення кредитного договору (з 14.06.2007). Сплачені щомісячно позичальником кошти цієї винагороди мають бути зараховані в погашення суми основної заборгованості за кредитом. Для всебічного та об`єктивного розгляду цивільної справи № 125/654/21 ОСОБА_1 замовив проведення незалежної економічної експертизи судовим експертом. Згідно з висновком судового експерта Величко Ю.Г. № 3156 від 22.10.2021, у результаті проведених арифметичних розрахунків, за умови нарахування щомісячної комісійної винагороди, визначеної п. 7.1 кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007, виходячи з розмірів погашення заборгованості (у т.ч. за кредитом, відсотками, комісіями), наведених у виписці за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, виписці АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007, встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором станом на 12.04.2021 становить 3832,98 доларів США, з яких: 2189,70 доларів США - залишок заборгованості за основним боргом; 1643,28 доларів США - залишок заборгованості за відсотками. 22.10.2021 ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 у повному обсязі, було внесено на рахунок АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 3832,98 доларів США. У зустрічній позовній заяві просили визнати кредитний договір №VICWG20001444 від 14.06.2007 таким, що втратив свою дію 12.04.2021, визнати незаконним нарахування після 12.04.2021 додаткової заборгованості за кредитним договором №VICWG20001444 від 14.06.2007, визнати недійсним із 14.06.2007 положення п. 7.1 кредитного договору № VICWG20001444 від 14.06.2007 щодо сплати позичальником винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту (14,00 дол. США щомісячно), визнати погашення ОСОБА_1 у повному обсязі заборгованості за кредитним договором № VICWG20001444 від 14.06.2007, зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" списати у повному обсязі нараховану ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № VICWG20001444 від 14.06.2007, стягнути АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 15780 грн.
Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 26.10.2021 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів фінансових послуг за договором споживчого кредиту.
14.01.2022 до суду від представника позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" надійшла заява про збільшення позовних вимог від 21.12.2021.
31.01.2022 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" подав до суду заяву про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 21.12.2021. 
Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 04.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом Роя В.Л. про призначення судово-економічної експертизи. Закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів фінансових послуг за договором споживчого кредиту.
04.05.2022 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Дана цивільна справа розглядається за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, суд не приймає заяву про зменшення позовних вимог, оскільки представник позивача за первісним позовом не використав своє право на зменшення позовних вимог у порядку, що передбачений п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.
23.05.2022 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення у порядку ч. 5 ст. 174 ЦПК України. Зазначив, що 17.05.2022 для всебічного та об`єктивного розгляду цивільної справи він звернувся із заявою до ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» для надання судовим експертом роз`яснень за результатами проведеної експертизи з таких питань щодо: врахування судовим експертом умови п. 7.4 спірного кредитного договору, яким встановлено збільшені відсотки за користування кредитом у розмірі 2,16% на місяць, розраховані на суму непогашеної у строк заборгованості за кредитом; врахування судовим експертом умови п. 4.1 кредитного договору, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, що передбачене п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% простроченого платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. 20.05.2022 судовий експерт Величко Ю.Г. надав роз`яснення, що під час проведення експертизи експертом самостійно моделювався графік платежів, виходячи з умов п. 7.1 кредитного договору № VICWG20001444 від 14.06.2007, та було встановлено, що плановий залишок заборгованості за кредитом (основним боргом) станом на платіжний період - квітень 2021 року є наближеним до 4000 доларів США. У свою чергу, під час проведення розрахунку заборгованості станом на 12.04.2021, з урахуванням умови поставленого на вирішення експертизи питання щодо вирахування при проведенні розрахунку щомісячної комісійної винагороди, передбаченої п. 7.1 кредитного договору, та виходячи з наданих на експертизу документів, що містили відомості про платежі позичальника в погашення кредитної заборгованості, було встановлено залишок заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 2189,70 доларів США. Таким чином, встановлений залишок заборгованості станом на 12.04.2021 (2189,70 доларів США) є меншим планового залишку основного боргу станом на платіжний період квітень 2021 року (орієнтовно 4000 доларів США), розрахованим на підставі умов п. 7.1 кредитного договору. Ураховуючи зазначене вище, сума основного боргу, встановлена під час проведення експертизи, не є простроченою, у зв`язку з чим положення п. 7.4 кредитного договору № VICWG20001444 від 14.06.2007 стосовно застосування для нарахування відсотків у розмірі 2,16% на місяць (25,92% річних) на суму непогашеної в строк заборгованості, під час здійснення розрахунку не застосовувалися. Разом з іншими документами, на проведення експертизи було надано позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк" від 12.04.2021, у якій було наведено перелік та розміри складових заборгованості за кредитним договором № VICWG20001444 від 14.06.2007, зокрема заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом та за комісією за користування кредитом. Сума пені не заявлена до стягнення, а отже не є предметом судового розгляду. Також, для дослідження було надано розрахунок заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № VICWG20001444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021, відповідно до якого нарахування пені за останній рік (спеціальний термін позовної давності для пені, згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України, 1 рік) не здійснювалося (значення колонок у розрахунку - 0,00). Крім того, під час проведення розрахунку для підготовки відповіді на поставлене для експертизи питання, встановлена сума основного боргу станом на 12.04.2021 не є простроченою. Таким чином, ураховуючи те, що сума пені не є предметом судового розгляду (згідно з позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" від 12.04.2021), наданий на дослідження розрахунок заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № VICWG20001444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 не містив відомостей стосовно нарахування пені за останній рік до дати подання позовної заяви, а також тим, що встановлена під час експертизи сума основного боргу станом на дату розрахунку не є простроченою, положення п. 4.1 кредитного договору щодо нарахування пені під час вирішення поставленого питання не застосовувалися. З огляду на наведене, просить суд взяти до уваги додаткові пояснення щодо врахування положень кредитного договору стосовно збільшених відсотків у розмірі 2,16% на місяць та нарахування пені під час проведення економічної експертизи № 3156 від 22.10.2021.
07.06.2022 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" Рой В.Л. подав до суду заяву, у якій зазначив, що додаткові пояснення ОСОБА_1 , як і «відповідь експерта на заяву» суперечать обставинам справи, не можуть бути враховані судом, як належний доказ, оскільки не передбачені і більше того, прямо суперечать нормам ЦПК України, та в черговий раз свідчать про помилковість, недостовірність, неповноту та упередженість висновку експерта. Вважає відповідь на заяву про надання деяких роз`яснень за результатами проведеної судово-економічної експертизи та додаткові пояснення ОСОБА_1 неналежними доказами, одержаними з порушенням порядку, встановленого законом та не можуть братися судом до уваги під час розгляду справи. Щодо необґрунтованості викладених у відповіді на заяву про надання деяких роз`яснень за результатами проведеної судово-економічної експертизи тверджень про відсутність підстав для нарахування підвищеної відсоткової ставки, вказав, що з відповіді експерта вбачається, що ним здійснювалося «моделювання» графіку погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого (моделювання) прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 12.04.2021 відсутня, однак у висновку вказане «моделювання графіку платежу» не відображене. Слово графік або словосполучення «змінений, змодельований графік платежів» у висновку експерта не зустрічається. На думку представника позивача за первісним позовом, це свідчить про неповноту, недостовірність та помилковість висновку експерта, оскільки несплата заборгованості за кредитом більше шести років поспіль (з 30.01.2015 по 12.04.2021) і передбачені договором наслідки цього у вигляді сплати підвищеної процентної ставки залишилися без перевірки і обґрунтованої оцінки експерта, що ставить під сумнів визначений експертом розмір заборгованості. Щодо грубої помилковості викладених у «відповіді на заяву про надання деяких роз`яснень за результатами проведеної судово-економічної експертизи» тверджень про відсутність підстав для обрахування розміру пені, вказав, що на вирішення експертизи було поставлене питання: «яка сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 відповідно до умов договору та наявних документів, за вирахуванням щомісячної комісійної винагороди, визначеної п. 7.1 кредитного договору та з урахуванням висновків, наведених у Постановах Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц, від 12.09.2012 у справі № 6-80цс12, від 16.11.2016 у справі № 6-174цс16». Таким чином, у питанні, поставленому на вирішення експертизи, не було обговорено необхідності визначення розміру заборгованості у межах заявлених позовних вимог. У той же час, п. 4.1 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Пунктом 2.2.2 кредитного договору встановлено обов`язок позичальника сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 7.1 змінної частини даного договору. Відповідно до п. 7.1 спірного кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 14.06.2007 по 12.06.2027 включно, у вигляді непоновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 7000,00 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості 7000,00 доларів США, шляхом перерахування відповідно до п. 1.1 та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 16 по 21 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 91,89 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди. Таким чином, умовами спірного договору (п.п. 2.2.2, 3.1, 7.1) встановлено обов`язок позичальника щомісячно, в період з 16 по 21 число кожного місяця, сплачувати відсотки в розмірі 1,00 % на місяць до дати погашення кредиту. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту. Як вбачається з додатку 1 до висновку експерта, 16.11.2014 відсотки на непогашену частину кредиту нараховувались, але в порушення встановленого умовами договору обов`язку, щомісячно не сплачувалися у повному обсязі. Останнє часткове погашення відсотків відбулося 30.01.2015 у розмірі 2,25 доларів США, після чого будь-яка сплата заборгованості була припинена.  Загальний розмір таких відсотків, які є простроченими, станом на 12.04.2021 згідно з висновком експерта становить 1643,28 доларів США. Як зазначалося вище за порушення обов`язку щомісячного погашення відсотків умовами договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді пені (п. 4.1 договору). Таким чином, були наявні підстави для розрахунку пені за тривале порушення позичальником умов договору. Твердження експерта про відсутність нарахувань у розрахунку і в позовних вимогах не може братися до уваги. Як зазначалося вище, розмір заборгованості, який повинен був визначений експертом, не був обмежений розміром позовних вимог, а мав визначатися лише умовами кредитного договору. Також, посилання експерта на відсутність нарахувань пені у межах позовної давності є недоречним, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, а не експертом на власний розсуд. При цьому, відсутність нарахувань пені у розрахунку заборгованості, а відповідно і в позові була обумовлена її погашенням 16.01.2021 за рахунок суми, внесеної ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором (основний кредит) №VICWG100001444 від 14.06.2007, з яким спірний договір (кредит на початковий внесок) №VICWG200001444 від 14.06.2007 має один рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості 29096055349894. Але, у подальшому ця сума була перерозподілена на погашення заборгованості за договором № VICWG100001444 від 14.06.2007, що свідчить про її непогашення позичальником. Таким чином, обставини, навіть встановлені експертом у висновку, давали всі підстави для нарахування пені і відображення її розміру в складових заборгованості за кредитним договором, але експертом цього зроблено не було, що в черговий раз свідчить про його неповноту, недостовірність, грубу помилковість і упередженість.  Щодо невідповідності висновку експерта первинним документам, вказав, що у висновку зазначено, що він складений з використанням виписки за рахунком за період з 14.06.2007 по 12.10.2021, наданій замовником ОСОБА_1 . З цієї виписки вбачається, що кредит повністю погашено 16.10.2016. Але ця обставина, яка повинна була викликати сумніви у достовірності даного первинного документу, не завадила експерту використати, складаючи висновок, що, на думку позивача, у черговий раз свідчить про його необґрунтованість та помилковість. Просить не брати до уваги під час розгляду справи додаткові пояснення ОСОБА_1 та відповідь експерта на заяву про надання деяких роз`яснень за результатами проведеної судово-економічної експертизи з огляду на їх неналежність. Викликати у судове засідання експерта ОСОБА_3 для дачі усних пояснень стосовно його висновку. Призначити у справі повторну судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Яка сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 відповідно до умов договору та наявних документів, за вирахуванням щомісячної комісійної винагороди, визначеної п. 7.1 кредитного договору та з врахуванням висновків, наведених у Постановах Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15- ц, від 12.09.2012 у справі № 6-80цс12, від 16.11.2016 у справі № 6-174цс16 з врахуванням пені», проведення якої доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
07.06.2022 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" Рой В.Л. подав до суду заяву про позовну давність, у якій зазначив, що спірний кредитний договір № VICWG200001444 було укладено 14.06.2007. Сплата коштів на його виконання розпочалася ОСОБА_1 19.07.2007. Згідно з ч. 3 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Для таких вимог встановлено загальний трьохрічний строк позовної давності. Оскільки сплата коштів на погашення заборгованості за винагородами, передбаченими умовами кредитного договору, відбувалася поза межами цього строку, та АТ КБ «Приватбанк» просить застосувати позовну давність до цих вимог, суми сплаченої позичальником винагороди не можуть бути зараховані на погашення інших складових кредитної заборгованості або повернуті платнику. Просить застосувати позовну давність до вимог про визнання недійсним положення п. 7.1 кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007 щодо сплати винагороди; застосувати позовну давність до вимог про застосування наслідків нікчемного (недійсного) правочину - зарахування сплачених сум винагороди у рахунок погашення тіла кредиту.
22.06.2022 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду заперечення проти заяви АТ КБ «Приватбанк» про застосування позовної давності від 07.06.2022. Вважає, що застосування позовної давності є незаконним і необґрунтованоим з таких підстав. Представник АТ КБ «Приватбанк» посилається у заяві про позовну давність на діючі норми ЦК України, а не на ті, які діяли на момент укладення кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007. Зокрема, просить застосувати позовну давність, яка передбачається до вимог про застосування нікчемного правочину у три роки (ч. 3 ст. 261 ЦК України), у той час, як законодавством, яке діяло на момент укладення кредитного договору, така позовна давність становила десять років (ч. 4 ст. 258 ЦК України). Представник АТ КБ «Приватбанк» просить застосувати позовну давність згідно з ч. 3 ст. 261 ЦК України до позовної вимоги про визнання недійсним положення кредитного договору у частині комісійної винагороди, яка може застосовуватися на підставі цієї норми законодавства виключно до іншої позовної вимоги - про застосування наслідків нікчемного правочину. Зустрічний позов не має вимог застосування наслідків нікчемного правочину. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, позовна давність до вимог про визнання недійсним положення п. 7.1 кредитного договору №VICWG200001444 від 14.06.2007 у частині комісійної винагороди становить три роки з моменту, коли позичальник ОСОБА_1 довідався про порушення свого права. Про судову практику визнання недійсним положення п. 7.1 кредитного договору у частині комісійної винагороди позичальник ОСОБА_1 довідався 06.10.2020 під час апеляційного розгляду цивільної справи № 125/2090/15 за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, де ОСОБА_1 був відповідачем. Отже, на думку позивача за зустрічним позовом, позовна вимога про визнання недійсним положення п. 7.1 кредитного договору у частині комісійної винагороди заявлена у межах встановленого законодавством строку. Зазначив, що представник АТ КБ «Приватбанк» Рой В.Л. не розмежовує види недійсності правочинів. Вважає, що подання адвокатом Роєм В.Л. заяви про застосування позовної давності, посилаючись на підстави та на позовні вимоги, яких не існує, створює безпідставне затягування і перешкоджання розгляду справи, є зловживанням процесуальними правами. Просить заяву АТ КБ «Приватбанк» про позовну давність від 07.06.2022 залишити без розгляду.
22.06.2022 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду заперечення проти заяви АТ КБ «Приватбанк» про призначення експертизи та з інших питань від 07.06.2022. Зазначив, що за змістом п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз особа, яка призначила експертизу має право отримувати, а експерт зобов`язаний надати роз`яснення, показання чи доповнення з приводу проведеної експертизи. Також, абз. 7 п. 2.1 Інструкції передбачено право експерта викладати письмово відповіді на питання, які ставляться йому під час надання роз`яснень чи показань. 21.05.2022 ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення із роз`ясненнями судового експерта Величко Ю.Г. щодо окремих питань, які виникли під час розгляду справи 04.05.2022. З огляду на наведене, доводи представника АТ КБ «Приватбанк» Роя В.Л., що відповідь судового експерта з приводу роз`яснень висновку експерта, додаткові пояснення ОСОБА_1 слід вважати неналежними доказами, одержаними з порушенням порядку, встановленого законом, та не можуть братися судом до уваги під час розгляду справи є необґрунтованими. Суд в ухвалі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 04.05.2022 зазначив, що суд дійшов висновку про відсутність підстав, що передбачені ч. 1 ст. 103 ЦПК України, для призначення експертизи за заявою представника позивача, та вважає, що сумніви, які викликає у представника позивача висновок експерта, поданий відповідачем, можливо усунути під час судового розгляду під час дослідження та оцінки доказів. Незважаючи на вказане, представник АТ КБ «Приватбанк» повторно, після закриття підготовчого провадження із зазначенням тих самих підстав, що заявлялися ним раніше, звернувся до суду з вимогою про призначення експертизи. Такі дії адвоката Роя В.Л. позивач за зустрічним позовом вважає зловживанням процесуальними правами. У підготовчому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» не скористався своїм правом клопотати суд викликати у судове засідання експерта Величко Ю.Г. Крім того, судовий експерт надав необхідні письмові роз`яснення у листі від 20.05.2022 № 9064. Викликати судового експерта щоб отримати усні роз`яснення із тих самих питань, на думку відповідача за первісним позовом, є недоцільним. Просить суд заяву АТ КБ «Приватбанк» про призначення експертизи та з інших питань від 07.06.2022 залишити без розгляду.
22.06.2022 відповідач за первісним позовом Пономаренко О.О. подав до суду заяву про зловживання процесуальними правами представником АТ КБ «Приватбанк» Роєм В.Л., у якій навів обставини, які вважає зловживанням процесуальними правами та неналежним виконанням професійних обов`язків представником АТ КБ «Приватбанк». Просить суд постановити окрему ухвалу про зловживання процесуальними правами, порушення законодавства, неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом Роєм В.Л.; надіслати окрему ухвалу до КДКА Вінницької області для притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката Роя В.Л.; покласти на позивача АТ КБ «Приватбанк» повністю судові витрати незалежно від результатів вирішення спору у цивільній справі № 125/654/21; повідомити позивача АТ КБ «Приватбанк» про систематичне зловживання процесуальними правами, порушення законодавства, неналежне виконання професійних обов`язків його представником Роєм В.Л. у цивільній справі № 125/654/21.
22.08.2022 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" Рой В.Л. подав до суду пояснення у порядку ст. 43 ЦПК України. Щодо вимоги визнати кредитний договір таким, що втратив дію 12.04.2021, зазначив, що вважає цю позовну вимогу наслідком помилкового сприйняття позивачем правових позицій Верховного Суду, якими він намагається її обґрунтувати та обрання невірного способу захисту. Такий спосіб захисту права як визнання договору таким, що втратив дію, законом не встановлений. Умовами договору він також не передбачений та суперечить змісту спірних кредитних правовідносин. Також, сторонами у п. 5.1 кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007 погоджено, що договір діє у обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Щодо інших позовних вимог вказав, що позивач не наводить у позові норм цивільного законодавства, до яких намагається покласти на АТ КБ "Приватбанк" обов`язок списати у повному обсязі нараховану заборгованість за кредитним договором. Також не наведено норм закону, яким не відповідає «нарахування після 12.04.2021 додаткової заборгованості за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007», що свідчить про безпідставність позовної вимоги про визнання таких дій незаконними. Також, зазначив про необхідність застосування під час розгляду даної справи висновків Конституційного Суду України. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.
09.09.2022 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог (у порядку п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України). У заяві зазначив про відмову від частини позовних вимог та залишення лише двох позовних вимог: визнати недійсним із 14.06.2007 положення п. 7.1 кредитного договору № VICWG20001444 від 14.06.2007 щодо сплати позичальником винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту (14,00 дол. США щомісячно); стягнути АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 15780 грн.
12.01.2024 представник позивача за первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" Рой В.Л. подав до суду додаткові пояснення у порядку ч. 5 ст. 174 ЦПК України щодо неповноти, необґрунтованості, неправильності та невідповідності висновку експерта іншим матеріалам справи: 1.1. Помилкове (не підтверджене документально) визначення розміру коштів, що вносилися позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором. На аркуші 13 висновку експерта від 22.10.2021 № 3156 зазначено: «Згідно відомостей, наведених у виписці за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016 та виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021, встановлено, що загальна сума коштів, сплачена позичальником у погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 складає 9231,60 дол. США (докладно див кол. 3 Додатку 1 експертизи), та, у результаті проведеного дослідження шляхом арифметичних розрахунків розподілена на погашення заборгованості за кредитним договором наступним чином (докладно див. Додаток 1 експертизи): 4810,30 дол. США - у погашення основного боргу (докладно див. кол. 9 Додатку 1 експертизи); 4421,30 дол. США - у погашення нарахованих відсотків (докладно дивись кол. 7 Додатку 1 експертизи)". Але такий висновок не відповідає виписці за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016 та виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021, на яких він нібито ґрунтується. Згідно з даними виписки за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, позичальником 20.09.2010 через касу банку здійснено платіж на суму 78,34 дол. США з призначенням «Погашение задолженности по договору № VICWG200001444 від 14.06.2007 (76EVILFZ001G0)». Також, у цей же день позичальником через касу банку здійснено платіж на суму 350,00 дол. США з призначенням «Погашение задолженности по договору № VICWG100001444 від 14.06.2007 (76EVILIN001F0)», тобто за іншим кредитним договором. Крім того, у цей же день було проведено транзакції не пов`язані зі сплатою коштів позичальником, з призначенням «Исправительные проводки согласно с/з НОМЕР_2 ». Таким чином, згідно з даними первинного бухгалтерського документу - виписки за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, 20.09.2010 ОСОБА_1 сплатив через касу банку на погашення спірного договору лише 78,34 дол. США, але всупереч даним розрахункових документів, у кол. 3 Додатку 1 експертизи безпідставно вказана сума 1113,74 доларів США, яка не має жодного документального підтвердження. Крім того, згідно з випискою за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, 23.08.2013 також проведено дві операції, не пов`язані зі сплатою позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, з однаковим призначенням «Коррект. проводки по кред. договору № VICWG200001444 на основании заявки в ПК Проминь реф. 20130820PBK3S600000001441» на суму 50,67 (2,78 + 47,81) дол. США. Всупереч тому, що дані операції не пов`язані з внесенням коштів позичальником, їх сума - 50,67 дол. США безпідставно знайшла своє відображення в кол. 3 Додатку 1 експертизи у відповідну дату без будь-якого документального підтвердження і була зарахована експертом на погашення заборгованості за наданим кредитом (кол. 9 Додатку 1 експертизи). Таким чином, загальна сума коштів, сплачена позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007, безпідставно завищена експертом на: 1113,74 + 50,67 - 78,34 = 1086,07 дол. США. При цьому, сума погашеної 20.09.2010 заборгованості за кредитом безпідставно визначена експертом у 1051,91 дол. США (кол. 9). Оскільки, як зазначалось вище, документально підтверджено внесення 20.09.2010 позичальником коштів у сумі лише 78,34 доларів США та, ураховуючи (згідно з висновком експерта) наявність поточної заборгованості за процентами в сумі 61,83 дол. США, яка погашається у першу чергу, навіть без урахування комісії, на погашення заборгованості за кредитом мала бути спрямована сума: 78,34 - 61,83 = 16,51 дол. США. Таким чином, з 20.09.2010 експертом помилково не враховано наявність непогашеної заборгованості за кредитом у розмірі: 1051,91 - 16,51 = 1035,40 дол. США. Беручи до уваги домовленість сторін щодо нарахування процентної ставки 12,00 % (1,00% * 12 міс) на рік на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році (метод факт/360), згідно з п.п. 3.4, 6.4., 7.1 кред. договору № VICWG200001444, з 20.09.2010 (дати безпідставного зменшення заборгованості за процентами на 1035,40 дол. США) до 12.04.2021, розмір неврахованих експертом процентів становить: 1035,40 дол. США * 3858 днів / 360 днів * 12% = 1331,52 дол. США. Також, унаслідок безпідставного зменшення експертом 23.08.2013 заборгованості за кредитом на 50,67 доларів США, експертом не врахована заборгованість за процентами за період з цієї дати до 12.04.2021, яка становить: 50,67 дол. США * (2790 днів / 360 днів) * 12% = 47,12 дол. США. Таким чином, експертом безпідставно зменшено заборгованість за кредитним договором, навіть без урахування пені та комісії щонайменше на: 1035,40 + 50,67 = 1086,07 дол. США - заборгованість за кредитом; 1331,52 + 47,12 = 1378,64 дол. США - заборгованість за процентами, що разом становить 2464,71 дол. США. Окремо звертає особливу увагу суду, що виписка ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021, яка також використовувалася експертом під час проведення експертизи, не містить відомостей щодо коштів, внесених позичальником (в стовбці «Платіж клієнта» містяться лише нулі), а у стовпчику «Погашення» внесені відомості як щодо погашень за рахунок внесення коштів клієнтом, так і за рахунок службових операцій - виправних та корегуючих проводок, тобто є неповною. 1.2. Невідповідність висновку експерта іншим матеріалам справи. На арк. 1 висновку експерта від 22.10.2021 № 3156 зазначено, що разом із заявою для проведення експертизи надійшли копії документів на 65 арк., в т.ч.: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 (на 2 арк!); заява на видачу готівки № 1 від 14.06.2007 (1 арк.); розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 (3 арк.!); відомості щодо руху коштів (виписка) за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016 (15 арк.); виписка ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG200001444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 (8 арк.); позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 (2 арк.!); постанови Верховного Суду України (на 19 арк.). При цьому, умови кредитного договору № VICWG2000014444 від 14.06.2007 (копія наявна у матеріалах справи) викладені у документі, що має 5 сторінок формату А4, тобто навіть при двосторонньому розміщенні на аркушах цього формату кредитний договір не може мати обсяг 2 аркуша. Також, розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021, який наявний у матеріалах справи, має обсяг 8 сторінок формату А4, тому навіть при двосторонньому друці не може повністю розміститися на 3 аркушах. Це ж стосується і первісної позовної заяви банку, яка має обсяг 5 сторінок, а експерту надана лише на 2-х аркушах. Все це свідчить про неповноту наданих експерту на дослідження матеріалів, які за обсягом не відповідають документам, що наявні у матеріалах справи, а також не надані суду у тому вигляді, якому надавалися експерту, що ставить під сумнів відповідність висновку експерта матеріалам справи. Ураховуючи наведене, а також раніше висловлені заперечення щодо правильності та повноти висновку експерта (ігнорування умов щодо нарахування підвищених процентів на прострочену заборгованість та пені), є всі підстави для відхилення висновку експерта як належного доказу розміру заборгованості за кредитним договором.
27.06.2024 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про додаткові витрати за результатами проведеної економічної експертизи. У заяві просив урахувати під час розподілу судових витрат між сторонами оплату ним додаткових судових витрат за підготовку письмових роз`яснень судового експерта від 02.02.2024 у сумі 6000 грн. До заяви долучив копію квитанції № КЕМВ-С643-9КН1-МТ02 від 29.01.2024.
27.06.2024 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення щодо питань, які виникли у АТ КБ «ПриватБанк» за результатами проведеної економічної експертизи. Щодо врахування платежів за 20.09.2010 у сумі 1113,74 дол. США та 23.08.2013 у сумі 50,67 дол. США зазначив, що відповідно до висновку експерта № 3156 від 22.10.2021 (підрозділ «Щодо погашення заборгованості та суми сплачених коштів» висновку), загальний обсяг платежів на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 визначався, виходячи з відомостей щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 та даних щодо сплати відсотків, пені та комісії у розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021. Відомості щодо руху коштів (виписка) за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016 відображають погашення кредитної заборгованості (основного боргу, процентів, комісії, пені) за двома кредитними договорами: кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 - об`єкт дослідження при складанні висновку експерта № 3156 від 22.10.2021; кредитним договором № VICWG100001444 від 14.06.2007 - не є об`єктом дослідження при складанні висновку експерта № 3156 від 22.10.2021. За кредитом рахунку у відомостях (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 відображено внесення коштів на рахунок № НОМЕР_1 , за дебетом - подальший їх розподіл у погашення заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею на облікові рахунки за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 та кредитним договором № VICWG100001444 від 14.06.2007. Виходячи із інформації у відомостях щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 , облік заборгованості за кредитними договорами здійснювався на таких рахунках: - за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 на рахунках: № 22036055311191, № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 ; - за кредитним договором № VICWG100001444 від 14.06.2007 на рахунках: № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , № НОМЕР_16 , № НОМЕР_9 . Кошти, що у подальшому розподілялися на вищезазначені рахунки, надходили на рахунок № НОМЕР_1 наступним чином: - внесення коштів на рахунок № НОМЕР_1 через касу Банку - рахунки № 1002 («Банкноти та монети у касі відділень банку», Постанова НБУ № 280 від 17.06.2004); - зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 з рахунку № 2900 («Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку», призначений для обліку сум, перерахованих клієнтами, або сум, що підлягають перерахуванню на рахунки клієнтів за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів згідно з договором-дорученням, Постанова НБУ № 280 від 17.06.2004); - зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 з рахунків № НОМЕР_17 («Транзитний рахунок за операціями, здійсненими з використанням платіжних карток», призначений для обліку коштів за операціями, здійсненими з використанням платіжних карток, у тому числі під час розрахунків за товари та послуги, Постанова НБУ № 280 від 17.06.2004). Таким чином, зарахування коштів (платежі) на рахунок № НОМЕР_1 здійснені шляхом внесення коштів через каси Банку, переказу з карткового рахунку Позичальника (через транзитний 2924) та з рахунку, за яким проводяться операції клієнтів Банку з купівлі-продажу іноземної валюти (2900), тобто сплачені Позичальником. Всі кошти, що сплачені (внесені) на рахунок № НОМЕР_1 у дні зарахування розподілялися у повному обсязі на погашення заборгованості за кредитними договорами від 14.06.2007 № VICWG2000014444 та № VICWG НОМЕР_18 на рахунки № 22036055311191 (основний борг), № 22085055342735 (проценти), № 22094055345972 (прострочені проценти), № 35788055318893 (комісія), № 35797055323761 (прострочена комісія), № 22087055345859 (комісія), № НОМЕР_8 (прострочена комісія), № 38005865500775 (пеня) та № НОМЕР_10 (основний борг), № 22372055300811 (прострочений основний борг), № 22389055300417 (проценти), № 22398055301399 (прострочені проценти), № 35788055318202 (комісія), № 35791055322519 (прострочена комісія), № НОМЕР_16 (комісія), № 38005865500775 (пеня). Таким чином, коригувальні платежі, що відображені 20.09.2010 та 23.08.2013, є перезаліком сплачених Позичальником коштів між рахунками обліку за кредитними договорами від 14.06.2007 № VICWG2000014444 та № VICWG100001444, саме: 1) 20.09.2010 у відомостях щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 відображено: - за кредитом рахунку № НОМЕР_1 20.09.2010 відображено зарахування на рахунок № НОМЕР_1 коштів на загальну суму 1531,52 дол. США наступним чином: зарахування (повернення) коштів на загальну суму 1103,18 дол. США з облікових рахунків № НОМЕР_12 у сумі 672,94 дол. США, № 22085055342735 у сумі 300,14 дол. США, № 38000800161721 у сумі 130,10 дол. США з призначеннями платежів «Исправительние проводки согл. с/з 6771276»; внесено кошти на рахунок через касу Банку (рахунок № 1002) на загальну суму 428,34 дол. США; - за дебетом рахунку № НОМЕР_1 20.09.2010 відображено розподіл коштів у сумі 1531,52 дол. США на облікові рахунки за кредитними договорами № VICWG2000014444 та № VICWG НОМЕР_18 наступним чином: на погашення за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 на загальну суму 1091,96 дол. США, а саме: на рахунок обліку основного боргу № 22036055311191 зараховано 597,53 дол. США, на рахунок обліку поточної комісії № 35788055318893 зараховано 14,00 дол. США, на рахунок обліку простроченої комісії № НОМЕР_6 зараховано 14,00 дол. США, на рахунок обліку строкових процентів № 22085055342735 зараховано 31,31 дол. США та на рахунок обліку прострочених процентів № НОМЕР_4 зараховано 435,12 дол. США; на погашення за кредитним договором № VICWG100001444 від 14.06.2007 на загальну суму 439,56 дол. США, а саме: на рахунок обліку основного боргу № 22333055300861 зараховано 32,38 дол. США, на рахунок обліку простроченого основного боргу № 22372055300811 зараховано 354,80 дол. США, на рахунок обліку поточної комісії № 35788055318202 зараховано 52,09 дол. США та на рахунок обліку прострочених процентів № НОМЕР_13 зараховано 0,29 дол. США. Таким чином, відомостями щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 підтверджується 20.09.2010 перерозподіл (перезарахування) на підставі коригувальних проведень сплачених раніше Позичальником коштів у 1103,18 дол. США, що були зараховані в дати платежів на рахунки обліку за кредитними договорами, та розподіл коштів на загальну суму 428,34 дол. США, внесених Позичальником через касу Банку 20.09.2010, зокрема: відомостями щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 підтверджується перерахування 20.09.2010 у погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 коштів на загальну суму 1091,96 дол. США. Крім того, наданою на дослідження випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 та розрахунком заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 підтверджується зарахування коштів 20.09.2010 на погашення пені за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 на суму 21,78 дол. США. Таким чином, загальний обсяг платежів (у т.ч. сплачених Позичальником 20.09.2010 та перерозподілених 20.09.2010 із попередніх платежів Позичальника), спрямованих 20.09.2010 на погашення боргу за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 згідно з вищезазначеними документами, становить 1113,74 дол. США. 23.08.2013 у відомостях щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 відображено перерозподіл платежів між обліковими рахунками та спрямування коштів у сумі 50,59 дол. США на погашення процентів за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 на обліковий рахунок № НОМЕР_4 (прострочені проценти). Сума погашення процентів 50,59 дол. США також відображена у колонці «Сплачено процентів» розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021. Також, у виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 відображено 23.08.2013 погашення процентів у сумі 50,59 дол. США та пені у сумі 0,08 дол. США за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007. Таким чином, загальний обсяг платежів (у т.ч. перерозподілених 23.08.2013 із попередніх платежів Позичальника), спрямованих 23.08.2013 на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007, згідно з вищезазначеними документами, становить 50,67 дол. США. Ураховуючи викладене, врахування експертом при проведенні розрахунку заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 платежів за 20.09.2010 у сумі 1113,74 дол. США та за 23.08.2013 у сумі 50,67 дол. США здійснено на підставі наданих на дослідження документів, зокрема відомостей щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 , виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 та розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021. Щодо обсягів документів, які досліджувалися експертом, зазначив, що відповідно до вступної частини висновку експерта № 3156 від 22.10.2021 (стор. 1-2 Висновку) зазначено, що експерту надавалися на дослідження копії документів в наступних обсягах (кількості аркушів), зокрема: «Разом із заявою для проведення експертизи надійшли копії документів на 65 арк., в т.ч.: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 (2 арк.); розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 (3 арк.); позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 (2 арк.); «Разом із Заявою від 29.01.2024 про надання роз`яснень за результатами проведеної економічної експертизи надано копії документів, що були об`єктами дослідження під час складання висновку експерта № 3156 від 22.10.2021 у наступних обсягах: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 (2 арк.); розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 (3 арк.); позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 (2 арк.). Таким чином, обсяг документів, зазначений у вступній частині висновку експерта № 3156 від 22.10.2021, - є співставним із обсягом документів, доданими до Заяви від 29.01.2024 про надання роз`яснень за результатами проведеної економічної експертизи. У свою чергу, обсяг сторінок зазначених документів, розміщених на зазначеній вище кількості аркушів є наступним: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 - на 2 аркушах розміщено 5 сторінок кредитного договору (формат розміщення - 2 сторінки на 1 аркуші з обох боків аркуша); розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 - на 3 аркушах розміщено 8 сторінок розрахунку заборгованості (формат розміщення - 2 сторінки на 1 аркуші з обох боків аркуша); позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 - на 2 аркушах розміщено 5 сторінок позовної заяви (формат розміщення - 2 сторінки на 1 аркуші з обох боків аркуша). Таким чином, експертом під час складання висновку експерта № 3156 від 22.10.2021 досліджувалися надані об`єкти дослідження: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 у обсязі 5 сторінок, розміщених на 2 аркушах паперу; розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 у обсязі 8 сторінок, розміщених на 3 аркушах паперу; позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 у обсязі 5 сторінок, розміщених на 2 аркушах паперу. Просив не брати до уваги додаткові пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2024, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.
27.06.2024 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк». Просив відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у позові, застосувавши сплив позовної давності до вимог із заборгованості за невиконаними чи неналежно виконаними щомісячними платежами споживчого кредиту та за вимогою стягнення всієї заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444.
На підставі поданих суду письмових доказів, судом встановлено такі обставини та зміст спірних правовідносин.
14.06.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № VICWG2000014444, згідно з умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 14.06.2007 по 12.06.2027, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 7000 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості 7000 доларів США, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 16 по 21 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується у момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 91,89 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди. Вказане підтверджується даними копії кредитного договору. 
Кредитний договір забезпечений договором поруки, що укладений 14.06.2007 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 . Відповідно до п. 2, 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до даних копії заяви на видачу готівки № 1 від 14.06.2007, відповідачу ОСОБА_1 ВФ КБ «ПриватБанк» видала кредитні кошти у розмірі 7000 доларів США.
На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 позивачем за первісним позовом до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, згідно з яким: 4245,65 USD - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 107,08 USD - у т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом; 2551,78 USD - загальний залишок заборгованості за процентами; 2519,98 USD - у т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами; 30,12 USD - заборгованість за комісією; 30,12 USD - у т.ч. заборгованість за простроченою комісією; 0 USD - погашено пені у т.ч. списано; 5353,67 USD - загальна сума нарахованої пені; 6827,55 USD - всього заборгованості за кредитом.
19.10.2021 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» із заявою про проведення економічної експертизи.
Відповідно до даних висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи № 3156 від 22.10.2021, у результаті проведених арифметичних розрахунків, за умови вирахування щомісячної комісійної винагороди, визначеної п. 7.1 кредитного договору № VICWG2000014444 від 14.06.2007, виходячи з розмірів погашення заборгованості (у т.ч. за кредитом, відсотками, комісіями), наведених у виписці за рахунком № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 та умов кредитного договору № VICWG2000014444 від 14.06.2007, встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором станом на 12.04.2021 становить 3832,98 доларів США, з яких (докладно див. дослідну частину та Додаток № 1 експертизи): 2189,70 доларів США - залишок заборгованості за основним боргом; 1643,28 доларів США - залишок заборгованості за відсотками.
Згідно з даними копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № RС_H124685SMNOLT6TSRHB10 від 22.10.2021, ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 сплатив 3832,98 доларів США (еквівалент у гривнях 100430,21).
29.01.2024 відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» з заявою про надання роз`яснень за результатами проведеної економічної експертизи.
У відповіді на заяву про надання роз`яснень за результатами проведеної економічної експертизи Вих. № 9410 від 02.02.2024 експерт роз`яснив: 
1) Щодо врахування платежів за 20.09.2010 у сумі 1113,74 дол. США та 23.08.2013 у сумі 50,67 дол. США:
- зарахування коштів (платежі) на рахунок № НОМЕР_1  здійснені шляхом внесення коштів через каси Банку, переказу з карткового рахунку Позичальника (через транзитний 2924) та з рахунку, за яким проводяться операції клієнтів Банку з купівлі-продажу іноземної валюти (2900), тобто сплачені Позичальником;
- усі кошти, що сплачені (внесені) на рахунок № НОМЕР_1 , у дні зарахування розподілялися у повному обсязі на погашення заборгованості за кредитними договорами від 14.06.2007 № VICWG2000014444 та № VICWG100001444 на рахунки № 22036055311191 (основний борг), № 22085055342735 (проценти), № 22094055345972 (прострочені проценти), № 35788055318893 (комісія), № 35797055323761 (прострочена комісія), № 22087055345859 (комісія), № 22097055355408 (прострочена комісія), № 38005865500775 (пеня) та № 22333055300861 (основний борг), № 22372055300811 (прострочений основний борг), № 22389055300417 (проценти), № 22398055301399 (прострочені проценти), № 35788055318202 (комісія), № 35791055322519 (прострочена комісія), № НОМЕР_16 (комісія), № 38005865500775 (пеня);
- відомостями щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 підтверджується 20.09.2010 перерозподіл (перезарахування) на підставі коригувальних проведень сплачених раніше Позичальником коштів у сумі 1103,18 дол. США, що були зараховані у дати платежів на рахунки обліку за кредитними договорами, та розподіл коштів на загальну суму 428,34 дол. США, внесених Позичальником через касу Банку 20.09.2010;
- загальний обсяг платежів (у т.ч. перерозподілених 23.08.2013 із попередніх платежів Позичальника), спрямованих 23.08.2013 на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007, згідно з вищезазначеними документами, становить 50,67 дол. США;
- урахування експертом під час проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 платежів за 20.09.2010 у сумі 1113,74 дол. США та за 23.08.2013 у сумі 50,67 дол. США здійснено на підставі наданих на дослідження документів, зокрема відомостей щодо руху коштів (виписці) за рахунком № НОМЕР_1 , виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 та розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021.
2) Щодо обсягів документів, які досліджувалися експертом - експертом під час складання Висновку експерта № 3156 від 22.10.2021 досліджувалися надані об`єкти дослідження у таких обсягах: кредитний договір № VICWG2000014444 від 14.06.2007 у обсязі 5 сторінок, розміщених на 2 аркушах паперу; розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 08.04.2021 у обсязі 8 сторінок, розміщених на 3 аркушах паперу; позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2021 у обсязі 5 сторінок, розміщених на 2 аркушах паперу.
На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 станом на 12.04.2021 позивач за первісним позовом надав розрахунок заборгованості, згідно з яким: 5021,43 USD - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 882,86 USD - у т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом; 3855,04 USD - загальний залишок заборгованості за процентами; 3819,89 USD - у т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами; 926,96 USD - заборгованість за комісією; 926,96 USD - у т.ч. заборгованість за простроченою комісією; 0 USD - погашено пені у т.ч. списано; 5353,67 USD - загальна сума нарахованої пені; 15157,10 USD - всього заборгованості за кредитом.
Вирішуючи, чи підлягає задоволенню первісний позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з такого.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 14.06.2007 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та  ОСОБА_1 укладений кредитний договір № VICWG200001444.
Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 7000 доларів США на термін до 12.06.2027 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору.
За змістом пункту 6.2 кредитного договору при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту за рахунком. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати.
Умови пункту 2.2.11 кредитного договору передбачають, що для здійснення останнього погашення за кредитом позичальник звертається до банку, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитним договором (кредит, відсотки, пеня, винагорода).
Дослідивши договір кредиту від 14.06.2007 № VICWG200001444, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0 % від суми у момент надання та щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту (пункт 7.1 договору), відсотків за дострокове погашення кредиту, згідно з пунктом 3.11 даного договору (підпункт 7.1 договору), та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору (підпункти 7.1, 6.2 договору), суперечать положенням статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" і є нікчемними з моменту укладення договору. 
Суд дійшов зазначеного висновку, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосувати норми права, висновок про застосування яких висловив Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, до якого раніше дійшла Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц, та який полягає у такому. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України "Про захист прав споживачів".
Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній станом на 14.06.2007) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно зі статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
10.05.2007 Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила № 168, що набрали чинності 05.06.2007. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10.06.2017, отже діяли на час укладення договору між сторонами.
Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Виходячи із зазначеного, керуючись висновками Верховного Суду, суд вважає, що положення кредитного договору від 14.06.2007 № VICWG200001444 про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0 % від суми у момент надання та щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту (пункт 7.1 договору), відсотків за дострокове погашення кредиту, згідно з пунктом 3.11 даного договору (підпункт 7.1 договору) та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору (підпункти 7.1, 6.2 договору), суперечать положенням статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" і є нікчемними з моменту укладення договору.
Також Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.04.2022 у справі N 640/14229/15 (провадження N 61-16739св20), від 21.04.2021 у справі N 677/1535/15 (провадження N 61-19356св19), від 15.12.2021 у справі N 209/789/15 (провадження N 61-16561св20), від 21.07.2021 у справі N 751/4015/15 (провадження N 61-8543св20).
У постанові Верховний Суд також вказав, що доводи представника позивача за первісним позовом про те, що несправедлива умова договору може бути визнана недійсною, а отже є оспорюваною, а не нікчемною, оскільки положення статей 11, 18 Закону "Про захист прав споживачів", не містять норми щодо нікчемності правочинів чи їх окремих умов, не можуть бути прийняті.
Верховний Суд зазначив, що вказані вище платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.
Так, оскільки усі розрахунки заборгованості за кредитним договором, надані банком, складені без урахування наведених положень про нікчемність окремих пунктів спірного кредитного договору, суд бере до уваги висновок судово-економічної експертизи, поданий відповідачем за первісним позовом.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 3156, складеного 22.10.2021 судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Величко Ю.Г., у результаті проведених арифметичних розрахунків, за умови вирахування щомісячної комісійної винагороди, визначеної п. 7.1 Кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007, виходячи з розмірів погашення заборгованості (у т.ч. за кредитом, відсотками, комісіями), наведених у виписці по рахунку № НОМЕР_1 за період з 14.06.2007 по 26.08.2016, виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» по Кредитному договору № VICWG200001444 від 14.06.2007 за період з 14.06.2007 по 12.10.2021 та умов Кредитного договору № VICWG200001444 від 14.06.2007, встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором станом на 12.04.2021 становить 3832,98 дол. США, з яких: 2189,70 дол. США - залишок заборгованості за основним боргом; 1643,28 дол. США - залишок заборгованості за відсотками. 
Згідно з даними копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № RС_H124685SMNOLT6TSRHB10 від 22.10.2021, ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № VICWG2000014444 від 14.06.2007 сплатив 3832,98 доларів США (еквівалент у гривнях 100430,21). Вказану обставину також не заперечував представник позивача за первісним позовом.
Урахувавши нікчемність спірного пункту кредитного договору, зазначений висновок експерта, а також погашення заборгованості відповідачем у розмірі, що визначений висновком експерта, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" та стягнення заборгованості, тому у позові слід відмовити.
Посилання позивача у своїх поясненнях на правовий висновок, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 № 363/1834/17, суд не приймає, оскільки обставини, за яких сформовано вказаний висновок, та обставини даної цивільної справи не релевантні, зокрема щодо часу укладення договору  та чинності певних положень законодавства про захист прав споживачів на той момент.
Доводи представника позивача за первісним позовом про те, що банк не погоджується з висновком економічної експертизи, оскільки вона проведена з численними порушеннями, експертом не враховано умови кредитного договору, не враховано у який спосіб розподілялися кошти на погашення заборгованості, не враховані умови договору щодо нарахування пені, а також порядок погашення заборгованості, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки АТ КБ "ПриватБанк" не надало належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта. Зауваження представника позивача про те, що експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий виклик спростовується даними висновку, поданого суду, на сторінці 2 якого вказано про виконання вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність. 
Крім того, банк у належний процесуальний спосіб не скористався своїм правом та не порушував клопотання про призначення повторної або додаткової судової експертизи з метою спростування результатів дослідження від 22.10.2021 № 3156. Лише 04.05.2022 представник позивача подав заяву про призначення експертизи, зазначивши про наявність сумнівів щодо висновку експерта, який поданий відповідачем за первісним позовом. Однак, у своїй заяві представник позивача не просив призначити повторну експертизу, а запропонував інші питання, тому суд, керуючись тим, що така експертиза не буде здатна усунути сумніви представника позивача щодо поданого висновку, а також у зв`язку з тим, що позивач мав можливість подати висновок експерта разом з позовною заявою (від дня подання позовної заяви минуло більше року), або замовити інший висновок після подання висновку відповідачем (минуло більше шести місяців), відмовив у заяві представника позивача про призначення експертизи.
Через місяць після закриття підготовчого провадження від представника позивача надійшла заява із зауваженнями до висновку експерта, який подав відповідач за первісним позовом, у заяві представник позивача висловив прохання про призначення повторної експертизи. 
Надаючи оцінку вказаній заяві, суд виходить з такого.
Щодо подання доказів ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Разом з тим, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.  Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).
З огляду на викладене, заяву представника позивача про призначення повторної експертизи від 07.06.2022 слід залишити без розгляду. 
Відповідачем за первісним позовом було подано заяву про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості. 
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Разом з тим, оскільки позовна давність підлягає застосуванню тільки у разі, якщо суд дійде висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, то у даному випадку заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за первісним позовом слід залишити без задоволення. 
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, то суд зазначає таке.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.
Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України) або застосування наслідків недійсності правочину.
Оскільки вимогою зустрічного позову є визнання недійсним пункту 7.1 Кредитного договору, а суд, ураховуючи правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що такий пункт договору є нікчемним, то суд дійшов висновку про відмову у зустрічному позові, у зв`язку з обранням позивачем за зустрічним позовом неналежного способу захисту.
У запереченнях на зустрічну позовну заяву, поданих до суду, АТ КБ «ПриватБанк» заявило клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Оскільки позовна давність підлягає застосуванню тільки у разі, якщо суд дійде висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, то у даному випадку заяву про застосування позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» до позовних вимог за зустрічним позовом слід залишити без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:  1) на професійну правничу допомогу;  2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ст. 133 ЦПК України).
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.  Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 139 ЦПК України). 
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат між сторонами відбувається у такий спосіб. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Позивачем за зустрічним позовом було заявлено клопотання про покладення судових витрат на позивача за первісним позовом, у зв`язку із зловживанням ним процесуальними правами.
Оцінюючи аргументи позивача за зустрічним позовом, суд вважає, що відсутні достатні підстави констатувати зловживання процесуальними правами представником позивача, що призводило до затягування розгляду справи, адже об`єктивно розгляд цієї справи проводився у період введення карантину через поширення вірусу COVID-19, потім введення воєнного стану, численних повітряних тривог, та тривалих відключень електроенергії.
Судові витрати позивача за первісним позовом - АТ КБ «Приватбанк» складаються із судового збору, судові витрати позивача за зустрічним позовом складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на залучення експерта, проведення експертизи. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у первісному та зустрічному позові, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 10-13, 81, 133, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У позові Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
У зустрічному позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів фінансових послуг за договором споживчого кредиту - відмовити.
Судові витрати позивача за первісним позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити за ним.
Судові витрати позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 залишити за ним.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони:
Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушев-ського, буд. 1Д, м. Київ, ЄДРПОУ 14360570); 
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_19 );
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_20 ).
Повний текст рішення суду складено 19.12.2025, у зв`язку з трагічними сімейними обставинами та тривалими відключеннями електроенергії.

Суддя