ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6088/25	

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії
"Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Приватне акціонерне товариство "ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" 
про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

Суддя Юзіков С.Г. 
Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних - 46 099,59 грн., індекс інфляції - 216 826,14 грн., мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001.
Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито провадження у справі №904/6088/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.
17.11.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач зазначив, що відповідно до п. 4.2. Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020, укладеному Сторонами оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати. Отже, в даному випадку Відповідач не може вважатись таким, що прострочив виконання зобов`язання, оскільки зобов`язання по оплаті наданих послуг було виконано ним ще до їх надання – шляхом попередньої оплати. При цьому Позивачем, в свою чергу, не доведено, що Відповідач порушив строки оплати, встановлені п. 4.2. Договору. Відповідно до пункту 1.4 Договору надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / збирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами. Проте, договором не визначено строк виконання Відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг. Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору. Обставини, встановлені судом у справі № 904/5026/24, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, тому стягнення здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 у справі № 904/5026/24, яке набрало законної сили 09.07.2025, Відповідач добровільно виконав 14.07.2025. Отже, інфляційні втрати у даній ситуації нарахуванню не підлягають, оскільки прострочення тривало неповний місяць. 3 % річних від суми заборгованості з плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу в розмірі 1 433 006,16 грн, що були стягнуті з Відповідача у справі № 904/5026/24, складатимуть: 1 433 006,16 x 3 % x 4 : 365 : 100 = 471,13 грн.
Позивач відповідь на відзив не надав.
Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 у справі №904/5026/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2025, позовні вимоги задоволено в повному обсязі; з ПАТ "Інгулецький ГЗК" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто плату за користування вагонами в розмірі 1 386 652,92 грн, збір за зберігання вантажу в розмірі 46 353,24 грн. та судовий збір у розмірі 21 495,09 грн.
Відповідач рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 у справі №904/5026/24 виконав добровільно, сплативши 1 433 006,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4500008521 від 14.07.2025. 
Під час розгляду справи № 904/5026/24 судами встановлено, що 20.03.2020р. АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – Залізниця, Лозивач) з ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі – ПрАТ "ІНГЗК", власник колії, комбінат, Відповідач) уклали договір № ПР/М-20/240/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станцій Інгулець Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – договір № ПР/М-20/240/НЮдч, договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії, договір).
Повідомленням № 45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 Позивач засвідчив прийняття від Відповідача заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020.
У червні 2024р. за залізничними накладними Залізниця прийняла до перевезення на адресу одержувача ПрАТ "Інгулецький ГЗК" порожні власні вагони. У перевізних документах станцією призначення вказано станцію Інгулець Придніпровської залізниці.
На шляху прямування відповідні вагони затримувалися на станції Мусіївка за наказом № 114 від 03.06.2024р., по станції Новоблочна за наказом № 117 від 04.06.2024р., по станції Кривий Ріг-Сортувальний за наказом № 118 від 05.06.2024р. через зайнятість колій на станції призначення Інгулець з вини одержувача ПрАТ"Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".
Причина затримки вагонів - скупчення вагонів на станції Інгулець Придніпровської залізниці через їх неприйняття одержувачем на свою під`їзну колію.
Згідно п. 10 Правил користування вагонами вантажоодержувача повідомлено про факти затримок вагонів на підходах до станції призначення Інгулець.
Факти скупчення (затримки) вагонів на коліях станції призначення з вини одержувача засвідчені актами загальної форми ГУ-23а № 18 від 03.06.2024р., № 18 від 10.06.2024р., № 2 від 04.06.2024р., № 3 від 12.06.2024, № 36 від 05.06.2024р., № 36 від 09.06.2024р., а також акти загальної форми ГУ-23 № 5 від 04.06.2024р., № 7 від 12.06.2024р., № 58 від 03.06.2024р., № 59 від 10.06.2024р., № 15186 від 05.06.2024р.
По прибуттю на станцію призначення вагонів на адресу ПрАТ "Інгулецький ГЗК", у відповідності до п. 4 Правил користування вагонами, вантажоодержувача було повідомлено про прибуття та готовність подавання вагонів залізницею, про що зроблені відповідні записи в книзі форми ГУ-2. Але, вагони, що прибули на адресу ПрАТ "Інгулецький ГЗК", своєчасно на під`їзну колію підприємством не забиралися, про що складено акти загальної форми ГУ-23 № 3360 від 10.06.2024р., № 3376 від 11.06.2024р., №3381 від 11.06.2024р., № 3383 від 11.06.2024р., № 3385 від 11.06.2024р., № 3395 від 11.06.2024р., № 3396 від 11.06.2024р., № 3404 від 12.06.2024р., № 3410 від 13.06.2024р., №3411 від 13.06.2024р., № 3412 від 13.06.2024р., № 3413 від 13.06.2024р., № 3414 від 13.06.2024р., № 3415 від 13.06.2024р., № 3416 від 13.06.2024р. 
Враховуючи вказане, станція призначення Інгулець розрахувала плату за користування спірними вагонами за відомостями плати форми ГУ-46 №№12069374, 12069375, 13069377, 14069379, 14069380, 15069381, 16069382, 16069383, 17069384, 06079392, 06089393, за накопичувальними картками форми ФДУ-92 №12069147, 11069139, 13069152, 12069145, 15069153, 15069154, 15069155 в загальній сумі 1 433 006,16 грн., з ПДВ (плата за користування вагонами - 1 386 652,92 грн. та за зберігання вантажу - 46 353,24 грн).
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В пункті 7 договору від 20.03.2020р. вказано, що всі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості, в якій прибули на станцію Інгулець, але не більше 260 осей, вагою не більше 1430 тон.
Отже, умовами укладеного Позивачем з Відповідачем Договору передбачено, що максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається підприємству, не повинна перевищувати 65 вагонів.
Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України ( далі Статут) Залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.
За результатами технічного огляду, проведеного працівниками вагонного господарства під час передавальних операцій, можуть бути виявлені несправні в технічному відношенні вагони, які подаються окремо від основної групи вагонів після проведення технічного обслуговування.
Статтею 121 Статуту, п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачене звільнення вантажовласників від плати за користування вагонами у випадках, зокрема, подання локомотивом залізниці вагонів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником.
Зважаючи на те, що відповідно до п. 1 договору від 20.03.2020р. вагони ПрАТ "Інгулецький ГЗК" на свою під`їзну колію забирає своїм власним локомотивом, посилання Відповідача на перевищення переробної спроможності під`їзних колій його підприємства не звільняє його від обов`язку сплатити нараховані та пред`явлені до стягнення позивачем суми збору за зберігання вантажу та плати за користування вагонами.
Зазначена обставина встановлена також судом під час розгляду справи №904/5026/24. 
Неможливість за вказаних обставин самостійного списання Позивачем без згоди Відповідача з його особового рахунку плати за зберігання вантажу за накопичувальними картками ФДУ-92 №12069147, 11069139, 13069152, 12069145, 15069153, 15069154, 15069155 у сумі 1 386 652,92 грн (з ПДВ) та несвоєчасна сплата наведеної суми Відповідачем, стала підставою для нарахування Позивачем заявлених до стягнення 3% річних та індексу інфляції.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору в даній справі.
Предметом доказування в даній справі є обставини пов`язані з наявністю прострочення виконання зобов`язання за договором, наявність підстав для стягнення індексу інфляції та 3% річних за період прострочення оплати.
Взаємовідносини залізниці з контрагентами визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та відповідними договорами. Щодо порядку і умов експлуатації залізничних під`їзних колій, подачі та забирання вагонів згідно зі ст. 21 Закону України "Про залізничний транспорт" та п.71 Статуту - визначаються договором.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України (чинного на час виникнення спірних вдносин) кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.
Проаналізувавши матеріали справи (надані докази), суд погоджується з Позивачем та не приймає позицію й доводи Відповідача. 
Так, повідомленням № 45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020р. Позивач засвідчив прийняття від Відповідача (далі замовник) заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020р.
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг, предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.4 Договору про надання послуг з організації перевезення надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами. 
Згідно з підп. 2.1.7 п. 2.1 наведеного Договору Замовник (Відповідач) зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника – підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.
Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника, вказаний в розд. 15 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок Перевізника зі спеціальним режимом використання.
Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти Перевізник зараховує на особовий рахунок Замовника, а також веде облік надходження коштів і використання їх Замовником для оплати перевезень та інших послуг за умовами цього Договору (абз. 2 п. 4.2. Договору про надання послуг перевезення).
Згідно з п. 4.4. Договору про надання послуг перевезення по мірі виконання перевезень та надання послуг, Перевізником відображається в особовому рахунку використання Замовником коштів за добу для оплати:
- провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних;
- суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами;
- плати за використання власних вагонів Перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях;
- штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо;
- неустойки, нарахованої, згідно з додатками до Договору та відображеної в інформаційному повідомленні;
- пені.
З наведеного вбачається, що за відсутності спору (застережень Замовника) Позивач після надання послуг самостійно списує кошти з рахунка Відповідача за надані послуги з внесених на поточний рахунок з спеціальним режимом використання коштів в порядку попередньої оплати.
Вирішуючи спір у справі № 904/5026/24 суд встановив обов`язок Відповідача розрахуватися за надані Позивачем послуги, тобто суд встановив факт надання Позивачем Відповідачеві спірних послуг та безпідставність застережень Відповідача, внесених в накопичувальні картки ФДУ-92 №12069147, 11069139, 13069152, 12069145, 15069153, 15069154, 15069155.
При цьому, п.9 розділу 7 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644, встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.
Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п. 2.5 Правил).
Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.
Згідно з пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.
Частиною 3 ст. 212 ЦК України визначено, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.
За таких обставин, суд не погоджується з позицією Відповідача, що обов`язок з оплати спірних сум за накопичувальними картками № 12069147, 11069139, 13069152, 12069145, 15069153, 15069154, 15069155 виник у Відповідача з дня набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 у справі №904/5026/24. 
Як зазначалося вище, вирішуючи спір у справі № 904/5026/24 суд встановив обов`язок Відповідача розрахуватися за надані Позивачем послуги, тобто суд встановив факт надання Позивачем Відповідачеві спірних послуг та безпідставність застережень Відповідача, внесених в накопичувальні картки №12069147, 11069139, 13069152, 12069145, 15069153, 15069154, 15069155. 
Виходячи з умов Договору, Позивач мав право самостійно списувати кошти з рахунка Відповідача через два робочих дня після надання послуг і підписання Відповідачем накопичувальних карток (якби такі картки були своєчасно підписані) з внесених на поточний рахунок з спеціальним режимом використання коштів в порядку попередньої оплати. 
Такому списанню коштів завадило безпідставне застереження Відповідача у відповідних накопичувальних картках, тобто настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, відповідно, на думку суду, обставина (право на списання коштів після надання послуг) вважається такою, що настала з моменту виникнення обов`язку Відповідача підписати накопичувальні картки – не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що Позивач правомірно на прострочений борг Відповідача нарахував 46 099,59 грн. - 3 % річних, 216 826,14 грн. - індексу інфляції.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти Відповідача.
Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, код 00190905) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця, 5, код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49605, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код 40081237) 46 099 грн. 59 коп. - 3 % річних, 216 826 грн. 14 коп. - індексу інфляції, 3 155 грн. 11 коп. – судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Суддя С.Г. Юзіков