ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 738/2237/25 Суддя (судді) першої інстанції: Волошина Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 740 по справі про адміністративне правопорушення від 18 вересня 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення позивача, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17 000,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року позов задоволено частково. 
Скасувано постанову № 740 (739) по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 18 вересня 2025 року, винесену ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень та надіслано справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині надіслання справи про адміністративне правопорушення щодо позивача на новий розгляд, а в іншій частині судове рішення залишити без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_1 інспектором ВОМР ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення №739, згідно з яким 05 вересня 2025 року о 16 год 05 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , будучи раніше визнаним обмежено придатним до військової служби (протокол №5 від 08.04.2009 - непридатний до в/служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час згідно ст.77б наказу 402-2008), не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
У Протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , йому повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що ВЛК у 2009 році не проходив, про обмежену придатність не знав.
18 вересня 2025 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , 1989 року народження, в умовах особливого періоду та під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, в порушення вимог пункту 1 Закону країни «Про внесення змін до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року № 4235-ІХ, будучи раніше визнаним обмежено придатним до військової служби не пройшов до 05 червня 2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення винесено постанову №740 (739) від 18 вересня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що зі змісту оскаржуваної постанови, зокрема, у мотивувальній її частині зазначено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, при цьому в резолютивній частині оскаржуваної постанови взагалі відсутнє посилання на будь-яку статтю КУпАП, що є істотним порушенням вимог законодавства та є підставою для її скасування і такі порушення можуть бути усунуті під час нового розгляду справи.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
В силу ч.1 ст.210 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, стаття 210 КУпАП визначає відповідальність за порушення, призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в тому числі в особливий період.
Зі змісту протоколу № 739 про адміністративне правопорушення від 05.09.2025 року, складеного в рамках адміністративної справи вбачається, що 05 вересня 2025 року о 16 год 05 хв. встановлено, що ОСОБА_1 , будучи раніше визнаним обмежено придатним до військової служби (протокол №5 від 08.04.2009 - непридатний до в/служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час згідно ст.77б наказу 402-2008), не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі дії особою відповідальною особою за складення протоколу кваліфіковано за ч. 3 ст 210-1 КУпАП.
Варто зауважити, що ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію . Частина 2 ст.210-1 КУпАП тягне за собою відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частина 3 ст.210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій , передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Проте, як вбачається з фабули складеного протоколу №739 у ньому відсутнє будь-яке посилання на порушення особою спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
В подальшому орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення виносить постанову № 740 по справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2025 року, самостійно змінюючи фабулу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , інкримінував позивачу саме порушення пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3621-ІХ від 21.03.2024 (в редакції Закону № 4235-ІХ від 12.02.2025) в частині обов`язку до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, що є неприпустимим.
Колегією суддів встановлено, що при складанні постанови за результатами розгляду протоколу №739 було зроблено описку в номері постанови, а саме було помилково зазначено №740 замість правильного №739, проте будь-які виправлення в постанові не засвідчені належним чином.
Також, суд звертає увагу на невідповідність змісту оскаржуваної постанови, зокрема, у мотивувальній її частині зазначено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, при цьому в резолютивній частині оскаржуваної постанови взагалі відсутнє посилання на будь-яку статтю КУпАП, що є істотним порушенням вимог законодавства та є підставою для її скасування.
Разом з тим, порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» охоплюються диспозицією ст.210-1 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в той час, як норми ст.210 КУпАП визначають відповідальність саме за порушення Правил військового обліку.
Таким чином, зважаючи на викладені у відзиві на позовну заяву обґрунтування, при застосуванні до позивача адміністративного стягнення відповідачами допущено невірну кваліфікацію інкримінованого правопорушення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна постанова винесена з порушеннями.
Вказане свідчить, що спірна постанова винесена необґрунтовано, без дотримання порядку її прийняття, з помилковою кваліфікацією інкримінованого правопорушення та без встановлення всіх обставин, які мають значення для вірного вирішення справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.
В той же час, колегія суддів зазначає, що встановлені порушення під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є формальними та в повному обсязі свідчить про незаконність спірної постанови і безпідставність притягнення позивача до відповідальності саме за ст.210-1 КУпАП, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вказані порушення можуть бути усунуті під час нового розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що в силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, виключно з метою ефективного захисту прав позивача суд наділений повноваженнями виходу за межі позовних вимог. В іншому випадку суд зобов`язаний здійснювати розгляд справи у відповідності до вимог, що наведені в позовній заяві.
В той же час, зазначивши про необхідність виходу за межі позовних вимог, суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином надіслання справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд сприятиме ефективному захисту прав, свобод, інтересів позивача.
Крім того, виходячи із положень ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На переконання колегії суддів, правова конструкція п.2 ч.3 ст.286 КАС України передбачає надіслання справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) саме у разі, якщо перший розгляд справи було здійснено органом, який не був уповноваженим на такий розгляд (був некомпетентним) в силу вимог ст.213 КУпАП, якою визначаються відповідні органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Таким чином, за відсутності порушення компетенції при притягненні до адміністративної відповідальності, встановивши необґрунтованість та протиправність спірної постанови, підлягає застосуванню п.3 ч.3 ст.286 КАС України в частині скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та встановив необґрунтованість спірної постанови і наявність підстав для її скасування, однак застосував неефективний спосіб захисту права позивача та допустив порушення норм процесуального права щодо наявності підстав для надіслання справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до компетентного органу, внаслідок чого колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції оскаржуваній частині із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.6 наведеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн, , а за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,40 грн.
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, задоволення вимог апеляційної скарги та позовної заяви, наявні підстави для присудження за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 - суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у даній справі, понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, а саме, за подання до суду першої інстанції даного позову в сумі 605,60 грн та до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги в сумі 908,40 грн.
В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.
Керуючись ст.243, 272, 286, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року скасувати в частині не задоволених позовних вимог та в частині надіслання справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його да адміністративної відповідальності- закрити.
В іншій частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 03» лютого 2026 року.