ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/11117/25 пров. № А/857/45138/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спандекс Плюс» на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, головуючий суддя – Сподарик Н.І., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАНДЕКС ПЛЮС» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/400242/2 від 26.12.2024 року; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці №UA209140/2024/001456 від 26.12.2024 року; стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПАНДЕКС ПЛЮС» судовий збір в сумі 5487 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривень 33 копійок.
Товариством з обмеженою відповідальністю «СПАНДЕКС ПЛЮС» подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення відповідача на користь позивача 25000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАНДЕКС ПЛЮС» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задоволено частково; стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПАНДЕКС ПЛЮС» понесені у справі № 380/11117/25 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча ) гривень; в іншій частині заяви представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Спандекс Плюс» оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24 000 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат повністю.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що повна компенсація суб`єктом владних повноважень іншій стороні у справі витрат на адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, повинна виступати додатковим запобіжником подачі таким суб`єктом безпідставних, зокрема апеляційних та касаційних скарг. Відтак, часткове стягнення понесених витрат (у розмірі, який покриває всього 4% від вартості понесених витрат) жодним чином не спонукає відповідача переглянути свою протиправну поведінку та припинити безпідставні коригування митної вартості товарів.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесених витрат представником позивача до заяви надано: копію договору правничу допомогу №22-05/25 від 22.05.2025, копію додатку №1 до договору про правничу допомогу №22-05/25 від 22.05.2025, довіреність у порядку передоручення від 02.05.2024, копію платіжної інструкції №409 від 22.05.2025, копію рахунку №22/05 від 22.05.2025, копію акту наданих послуг №23/09 від 23.09.2025, детальний опис послуг від 23.09.2025
Так, судом встановлено, що між позивачем та АО «КАВЧУК І ПАРТНЕРИ» укладено договір правничу допомогу №22-05/25 від 22.05.2025 року, відповідно до п. 2 якого, бюро надає клієнту правничу допомогу щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта в суді у справі про оскарження рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/400242/2 від 26.12.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2024/001456 від 26.12.2024 року.
Вартість послуг, що узгоджена сторонами у фіксованому розмірі становить 25000,00 грн.
23.09.2025 року між сторонами підписано акт наданих послуг.
Оплата послуг на правову допомогу підтверджується копією платіжної інструкції №409 від 22.05.2025 року.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, та підлягає зменшенню.
Суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору у цій справі є простим, охоплює один епізод правовідносин, не потребує дослідження значного обсягу фактичних даних та не характеризується значним обсягом чи складністю процесуальних документів.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. за такі послуги не є співмірними із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні всі підстави для стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 грн., а доводи апеляційної скарги щодо протиправності оскарженого додаткового рішення є безпідставними та не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спандекс Плюс» залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №380/11117/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич