Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 грудня 2025 р. № 520/25623/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», оформлене висновком медико-соціальної експертизи № 234/1 від 12.02.2024, яким було скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 18.01.2023 про встановлення з 17.01.2023 ОСОБА_1 II групи інвалідності терміном на 1 рік, загальне захворювання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» прийнято протиправне рішення, оформлене висновком медико-соціальної експертизи № 234/1 від 12.02.2024, яким було скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 18.01.2023 про встановлення йому з 17.01.2023 II групи інвалідності терміном на 1 рік, загальне захворювання. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою від 30.10.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» оскаржуване рішення. Зобов`язано Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» надати до суду витребувані документи протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена представнику позивача та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.
Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили. Витребувані судом документи відповідач до суду не подав.
Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 17.01.2023, у зв`язку із загальним захворюванням, відповідно до рішення Міжрайонної Шевченківської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 688286 від 18.01.2023 із зазначенням дати чергового переогляду 17.01.2024. (а.с. 23)
У подальшому позивач був повторно оглянутий медико-соціальною експертною комісією та позивачу була встановлена ІІ група інвалідності з 03.05.2024, у зв`язку із загальним захворюванням, відповідно до рішення Міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 322757 від 03.05.2024 із зазначенням дати чергового переогляду 03.05.2027. (а.с. 26)
Разом з тим, у матеріалах справи міститься довідка про невизнання інвалідом № 28, в якій зафіксовано, що позивач 01.02.2024 заочно оглядався ДЗ Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України і за результатами не визнаний інвалідом з 17.01.2023. Рішення Шевченківської міжрайонної МСЕК від 18.01.2023 № 102 скасовано.
Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом. 
При цьому, в позовній заяві позивач посилається на наявність рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», оформленого висновком медико-соціальної експертизи № 234/1 від 12.02.2024, яким було скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 18.01.2023 про встановлення з 17.01.2023 ОСОБА_1 II групи інвалідності, яке позивач просить скасувати в межах даної справи.
Однак, копії зазначеного рішення матеріали справи не містять. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення №1317) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317).
Згідно п. 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення №1317).
Пунктом 5 вказаного Положення передбачено, що Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що чинним законодавством визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю.
Пунктом 20 Положення №1317 визначено, що Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.
Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року №561 затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (далі - Інструкція №561).
Пунктом 1.4 Інструкції №561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
При огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії (п. 1.10 Інструкції №561).
Відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.
МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.
Згідно п. 13 Положення №1317 ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України», зокрема проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.
У силу вимог пункту 17 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
У відповідності з вимогами п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.
Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на вищевикладене вбачається вичерпний перелік випадків, за наявності яких проводиться повторний огляд осіб з інвалідністю.
Як свідчать матеріали справи, повторний заочний огляд позивача Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» 01.02.2024 відбувся без наявності жодної із підстав передбаченої пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317.
У даному випадку, позивач заяви про повторний огляд не подавав, як і відсутні заяви інших осіб в межах змін у стані здоров`я позивача та відсутнє рішення суду про проведення медико-соціальної експертизи.
До того ж, матеріали справи не містять направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, яке є обов`язковим згідно п. 3 Положення №1317.
Крім того, суд зазначає, що у порушення п. 1.10 Інструкції №561 медико - соціальна експертиза Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» щодо позивача проведена без опитування хворого і об`єктивного обстеження та оцінки стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії, що свідчить про обставини недотримання відповідачем вимог щодо проведеня МСЕК відносно позивача.
При цьому, суд звертає увагу на обставини недотримання відповідачем процедури повідомлення особи про проведення перевірки.
Так, 08.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 225 Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України (далі Постанова № 225).
Відповідно до п.п. 1 п. 1 Постанова № 225 (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.
Отже, прийняття комісією заочного рішення про встановлення інвалідності на період дії воєнного стану на території України можливо саме у випадку, коли має місце звернення особи для встановлення інвалідності та на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.
Натомість, у даному випадку такі обставини не мали місця, що, відповідно, усуває можливість комісії реалізувати процедуру, передбачену Постановою № 225 та прийняти відносно позивача заочне рішення про встановлення інвалідності.
Також суд зазначає, що введення законодавцем на період дії воєнного стану норми, згідно якої медико-соціальні експертні комісії мають право у разі неприбуття особи на огляд приймати рішення заочно за наявними документами, водночас не нівелює право особи бути завчасно та належним чином повідомленим про необхідність прибуття на огляд до МСЕК.
Матеріалами справи не містять відомостей щодо повідомлення позивача про відповідний повторний огляд позивача.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, після повторного огляду 03.05.2024 позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності до чергового переогляду - 03.05.2027. 
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність законодавчо-визначених підстав для складення Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» довідки № 28 від 01.02.2024 про невизнання позивача інвалідом з 17.01.2023 із одночасним порушенням порядку прийняття такого висновку з огляду на положення п. 1.4, п. 1.10 Інструкції № 561.
При цьому, в межах даної справи позивачем оскаржується рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», оформленого висновком медико-соціальної експертизи № 234/1 від 12.02.2024, яким було скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 18.01.2023 про встановлення з 17.01.2023 ОСОБА_1 II групи інвалідності. 
Однак, матеріали справи копії відповідного рішення або відомостей про наявність такого рішення не містять.
Ухвалою від 30.10.2025 судом було витребувано в Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» оскаржуване рішення. Зобов`язано Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» надати до суду витребувані документи протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.
Однак, у встановлений судом строк та станом на момент ухвалення судом рішення в даній справі копії витребувано рішення відповідачем не подано. 
Позивач доказів щодо наявності такого рішення суду не надав. 
Отже, судом не встановлено обставин щодо наявності рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», оформленого висновком медико-соціальної експертизи № 234/1 від 12.02.2024, яким було скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 18.01.2023 про встановлення з 17.01.2023 ОСОБА_1 II групи інвалідності, яким порушено права позивача, тому, відповідно, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про скасування такого рішення. 
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим, оскільки судом під час розгляду справи встановлено наявність складеної Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» довідки про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи №28 від 01.02.2024 та обставини щодо порушення відповідачем порядку прийняття рішення у формі вказаної довідки про невизнання позивача інвалідом, з огляду на положення п. 1.4, п. 1.10 Інструкції № 561, суд, з метою ефективного та належного захисту прав позивача в спірних правовідносинах дійшов висновку про необхідність визнати протиправною та скасувати довідку Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи № 28 від 01.02.2024.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, суд зазначає, що згідно тексту позовної заяви позивачем повідомлено суд, що докази понесення витрат на професійну (правничу) допомогу будуть надані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти календарних днів після ухвалення судового рішення. 
Станом на момент ухвалення судом рішення в даній справі докази понесення витрат на професійну (правничу) допомогу (окрім копії договору з адвокатом, копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру адвоката), позивачем не подавалися.
Отже, наразі судом не вирішується питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (вул. Костянтинівська, буд. 36А, м. Київ, 04071, ЄДРПОУ 38260065) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати довідку Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи № 28 від 01.02.2024.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН