Коростенський міськрайонний суд Житомирської області 

Справа № 279/7404/25
Провадження № 2/279/476/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 лютого 2026 року          м. Коростень 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Пацко О.О., з секретарем судового засідання Зубковою І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 279/7404/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56499,86 гривень та 2422,40 гривень судового збору.
В обґрунтування позову зазначає, що 10.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2915054056.
До укладання Договору відповідач ознайомилася з Умови отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК"ЦФР" розміщеними на сайті ТОВ "ФК"ЦФР" http://www.kreditmarket.ua та приєдналася до них шляхом підписання Договору та Паспорта кредиту.
На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ "ФК"ЦФР" та AT "Таскомбанк" ТОВ "ФК"ЦФР" передало (відступило) AT "Таскомбанк" свої Права вимоги до позичальників, а AT "Таскомбанк" набуло Права вимоги ТОВ "ФК"ЦФР" за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує ТОВ "ФК"ЦФР" за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.
Сторони погодили, що ТОВ "ФК"ЦФР" має право щоденно передавати (відступати) AT "Таскомбанк" свої Права вимоги до позичальників, а AT "Таскомбанк" зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників.
26.05.2025 року між AT "Таскомбанк" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" зобов`язується передати (сплатити) AT "Таскомбанк" суму фінансування, а AT "Таскомбанк" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за кредитними договорами, договорами позики в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги.
Відповідно до Додатку №1 (Реєстру прав вимог) до договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року, ТОВ "ФК"ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 56499,86 грн., з яких : 41538,41 грн. - сума загальної заборгованості по тілу кредиту; 7,53 грн. - сума загальної заборгованості за відсотками; 14953,92 грн. - сума заборгованості по комісії та 0,00 грн. - заборгованість за пенею/штрафами.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та припинив повертати наданий йому кредит в строки передбачені Кредитним договором.
Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" за кредитним договором №2915054056 від 10.11.2020 року в сумі 56499,86 грн.
Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2915054056 від 10.11.2020 року в сумі 56499,86грн. Одночасно просить суд стягнути понесені судові витрати. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ч.5,8 ст.279 ЦПК України).
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 10.11.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2915054056. На умовах, визначених цим Договором, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки. Цей договір підписано сторонами.
Відповідно до умов Договору сума кредиту – 41538,41 грн, строк кредиту – 30 місяців.
До кредитного договору додано відповідний паспорт кредиту та заяву-анкету на отримання кредиту від , підписані позичальником ОСОБА_1 .
Позивачем до матеріалів справи долучено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" відступає, а ПАТ "Таскомбанк" набуває право вимоги до позичальників за кредитними договорами та договорами забезпечення до них шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог.
Відповідно до Договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року укладеного між ПАТ "Таскомбанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", було погоджено відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Перелік позичальників зазначається в Реєстрі прав вимог, що є невід`ємною частиною договору.
До матеріалів справи додано Витяг з реєстру Прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року, за яким відповідач ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору №2915054056 від 10.11.2020 року має заборгованість в загальній сумі 56499,86 грн., яка складається з загальної заборгованості за тілом кредиту – 41538,41 грн., загальної заборгованості за відсотками – 7,53 грн. та заборгованості по комісії – 14953,93 грн.
До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №2915054056 від 10.11.2020 року, виконаний позивачем.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина першастатті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Разом з тим таких доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" до наступного кредитора ПАТ "Таскомбанк" матеріали справи не містять.
Крім того, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05 липня 2017 року.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.
Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі №910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17.
Так, судом встановлено, що кредитний договір № 2915054056 укладений між ТОВ "ФК ЦФР" та ОСОБА_1 10.11.2020 року, натомість договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за яким ТОВ "ФК ЦФР" відступило право вимоги ПАТ "Таскомбанк " був укладений 07 жовтня 2016 року, тобто, на момент укладення договору відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ "ФК ЦФР" та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора ПАТ "Таскомбанк" не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на підставі договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року. Крім того, суд звертає увагу, що матеіалах справи в договорі про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 відсутні 3, 4, 5, 6 сторінки даного договору.
Право майнової вимоги за кредитним договором №82915054056 від 10.11.2020 на момент укладення Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 мало би бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» щодо ОСОБА_2 на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 не було, та сторони не могли передбачити, що через чотири роки, а саме 10.11.2020 ТОВ «ФК «ЦФР» буде укладено кредитний договір із ОСОБА_1 .
Оскільки АТ "Таскомбанк" право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів".
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження правонаступництва за кредитним договором №2915054056 укладеним між ТОВ "ФК ЦФР" та ОСОБА_1 10.11.2020 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір, проте у відповідності до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 95, 141, 247, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місце знаходження: 07401, м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх, 4, код ЄДРПОУ: 35625014;
Відповідач:  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Пацко О.О.