справа № 619/605/26
провадження № 1-кп/619/251/26

ВИРОК
іменем України

06 лютого 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12026221230000020 від 06.01.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Безруки, Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, офіційно непрацевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Сторони кримінального провадження:
прокурор –  ОСОБА_4 
обвинувачений – ОСОБА_3 
потерпіла –  ОСОБА_5 .
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з порушенням вимог статті 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушенням вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє психологічне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, а саме щодо своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зокрема, безпричинно висловлює словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижує та залякує ОСОБА_5 , заподіюючи шкоди психічному здоров`ю останньої, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя, яке виявляється у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. 
Дії ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 супроводжуються погрозами та образами з застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу.
За вищезазначені дії, по відношенню до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, так постановою Дергачівського районного суду Харківської області № 619/2116/25 від 09.05.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постановою Дергачівського районного суду Харківської області № 619/6620/25 від 12.11.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, постановою Дергачівського районного суду Харківської області № 619/6741/25 від 12.11.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, постановою Дергачівського районного суду Харківської області № 619/7324/25 від 16.12.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров?ю особи.
Продовжуючи свою протиправну злочинну діяльність, ОСОБА_3 , 05 січня 2026 року, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, перебуваючи за місцем. проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав словесний конфлікт зі своєю матір`ю, в ході якого, висловлював у її адресу образливі нецензурні слова, принижував її честь та гідність, погрожував фізичною розправою.
Вищевказані дії тривали близько 15 хв, тобто ОСОБА_3 продовжував вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , зокрема, висловлював образи нецензурними словами у адресу останньої, погрожував фізичною розправою відносно потерпілої, що призвело до психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі фізичного болю, втоми, розчаруванні в сімейних цінностях, втрати повноцінного сну, відпочинку, негативних переживань та емоцій.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки , у якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразка поведінки.
Для доведення систематичності домашнього насильства важливими є сам факт і обставини вчинення окремих його епізодів. Правові наслідки, які настали чи не настали для кривдника за цими окремими епізодами, а також час, коли такі наслідки настали, не є обставинами, які можуть впливати на доведеність цих епізодів.
Мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні на окремий випадок домашнього насильства, який сам по собі не становить кримінального правопорушення, з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву.
Суд зазначає, що домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у кримінальному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.
Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.
Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Кількісний критерій систематичності, як ознака домашнього насильства, полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20, справа № 585/3184/20, провадження № 51-5266 км 21).
Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази. Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена ст. 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст. 126-1 КК, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».
Суд вважає, що наявність вищевказаних постанов суддів про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства дозволяє встановити, що умисел ОСОБА_3 був спрямований на вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої і останній незважаючи на те, що раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, знову вчиняв аналогічні правопорушення.
При цьому, кожна з цих подій домашнього насильства не утворюють окремого складу кримінального правопорушення, проте є ознакою у вчиненні єдиного продовжуваного злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, що свідчить про систематичність таких дій засудженого.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це зазначено вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому та засуджує свій вчинок.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має. 
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні зазначеного злочину доведена у повному обсязі та підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Мотиви призначення покарання.
Зі змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 установлено, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо як особа, скарг на яку не надходило, хоча неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі в межах санкції цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Відповідно до частини першої статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.
Суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників, оскільки це сприятиме його виправленню, буде в інтересах потерпілої та, у сукупності з призначеним покаранням, забезпечить досягнення мети кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
На переконання суду, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити  ОСОБА_3  від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю на 1 рік.
Покласти на  ОСОБА_3 , передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосувати до обвинуваченого  ОСОБА_3 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк на 3 (три) місяці.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1