ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1979/26 Справа № 185/8186/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа Міністерство оборони України,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Міністерством оборони України на рішення на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бабій С.О.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У липні 2025року  ОСОБА_1  подав в суд заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, визначивши заінтересованою особою Міністерство оборони України, в якій вимагав встановити факт його перебування на утриманні свого батька, ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Богданівка Бахмутського району Донецької області в зоні проведення бойових дій, у період з лютого 2022року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Існування таких вимог заявник пов`язував із тим, що з 26 серпня 2020року він проживав однією сім`єю разом з батьком у м. Краматорську Донецької області, особистих родин вони не мали, у шлюбах не перебували, мали спільний бюджет. У зв`язку з повномасштабним вторгненням у місті Краматорську було оголошену евакуацію, заявник залишився без роботи та засобів для існування. 
Стверджував, що у період з лютого 2022року по червень 2023року він не працював, самостійного доходу не мав, а тому батько взяв на себе обов`язок по його утриманню. Батько щомісячно перераховував грошові кошти на його банківську картку та надавав гроші під час приїзду зі служби додому. Матеріальна допомога від батька була для нього єдиним засобом для існування.
Зазначав, що він перебував на повному утриманні батька у період з лютого 2022року до дня загибелі батька ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлення факту перебування на утриманні батька надасть змогу заявнику отримати одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з лютого 2022року по 23 березня 2023року включно перебував на утриманні в свого батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції, встановлюючи факт, про який просив заявник, виходив з обґрунтованості та доведеності вимог заявника, виснував, що досліджені в сукупності докази дають суду підстави для висновку, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника була допомога з боку батька.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
05 листопада 2025року Міністерство оборони України подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня2025 року.
В апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог заяви.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає в неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів відсутні підстави вважати, що матеріальна допомога загиблого ОСОБА_2 була постійним та основним джерелом засобів для існування заявника, а також у справі вбачається спір про право. 
Також, стверджував, що суд першої інстанції не розглянув клопотання представника заінтересованої особи про витребування з відділу державної реєстрації актів цивільного стану відомостей з метою встановлення повного кола осіб, на чиї права та обов`язки могло вплинути рішення суду. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу заявник заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду справи та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
07 листопада 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області витребувано цивільну справу №185/8186/25; 25 листопада 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2025року відкрито апеляційне провадження у справі. 
18 грудня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 1600год 27 січня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Заяви та клопотання подані учасниками справи
14 січня 2026року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання представника Міністерства оборони України – Андрієнко К.О. про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №308/17637/23, яке обґрунтовувалось тим, що правовідносини, з приводу яких у цій справі розглядається заява про встановлення факту перебування на утриманні, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі №308/17637/23.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні правові підстави та обставини, які б свідчили про необхідність зупинення провадження у справі або перешкоджали б розгляду справи в межах даного провадження, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №308/17637/23 судом апеляційної інстанції не встановлено.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2006року, батьком заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 .
Батько заявника - ОСОБА_2 був військовослужбовцем, проходив військову службу як молодший сержант, головний сержант роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується: копією довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22 березня 2023року № 81, копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05 травня 2023 року № 636, копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 липня 2023року № 194, грошовим атестатом, виданим військовою частиною НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько заявника помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23 червня 2023року.
Згідно з копією витягу з протоколу № 3272 від 25 вересня 2023 року засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв та згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1833/НЕ від 05 червня 2023 року, смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від проникаючого сліпого осколкового поранення голови, вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та осколків, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях.
ОСОБА_2 загинув під час виконання службових обов`язків.
У копії акта про фактичне проживання, складеного головою Правління ОСББ «Магніт+» та мешканцями квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зазначено, що ОСОБА_1 проживав спільно з батьком за адресою: АДРЕСА_3 , з 26 серпня 2020року по 23 березня 2023року.
Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року включно доходів не отримував. 
Копією довідки від 20 червня 2025року, виданої АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується факт неодноразових систематичних переказів ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 на банківську картку у період з 24 липня 2022року по 09 березня 2023року, на загальну суму 33300,00грн.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що матеріалами справи підтверджується, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника була допомога з боку батька у вигляді регулярних переказів коштів на картковий рахунок заявника. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Пунктом 2 частини першої вказаної статті передбачено, що суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. 
ОСОБА_1 обґрунтовував заяву про встановлення факту перебування на утриманні тим, що у період з лютого 2022року по 23 березня 2023року він спільно проживав разом з батьком та перебував на утриманні батька. Метою встановлення факту перебування на утриманні батька заявник зазначив надання змоги підтвердити право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В абзаці 1 пункту 2 Постанови № 168 Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. 
Відповідно до вимог статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
За приписами частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Водночас, як зазначено у статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Тож, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення, що допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
При цьому, одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав вважати, основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника ОСОБА_1 у період з лютого 2022року по 23 березня 2023року була допомога з боку батька ОСОБА_2 , у вигляді систематичних переказів коштів на картковий рахунок заявника.
При цьому, інших доходів, крім допомоги померлого, за вказаний період ОСОБА_1 не мав, що підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.
Систематичний характер допомоги протягом певного часу свідчить про те, що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який будь-якого іншого джерела доходу у цей період не мав. 
Апеляційний суд вважає, що надані заявником письмові докази свідчать про те, що він перебував на утриманні свого померлого батька та допомога, яка надавалась заявнику, була для нього єдиним постійним і основним джерелом засобів до існування.
Наданих заявником доказів достатньо для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого батька, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів до уваги не приймає.
При цьому, згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Іншого порядку підтвердження цього факту чинне законодавство не передбачає. 
Отже, заявник може вважатися особою, що має право на отримання компенсації у разі загибелі батька відповідно до приписів Постанови № 168, та відповідно вважається утриманцем згідно з вимогами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У постанові від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц Велика Палата Верховного Суду встановила, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця - за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. 
Щодо посилань скаржника на наявність у вказаній справі спору про право, то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та зазначає, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. 
В даному випадку встановлення факту перебування на утриманні не пов`язане з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-батька документа, що засвідчував би його статус як утриманця загиблого.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Доводи апеляційної скарги про процесуальні порушення суду першої інстанції щодо нерозгляду клопотання заінтересованої особи про витребування доказів не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки докази, які просило витребувати Міністерство оборони України, не впливають на факт перебування заявника на утриманні загиблого батька. 
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб скаржник надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Тож, дослідивши усі надані заявником докази у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення його вимог. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства оборони України.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026року.

Судді: