ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

           10 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 932/14293/25	

Головуючий суддя І інстанції – Коваленко Т.О.

          Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Іванова С.М. (доповідач),
                              суддів:  Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,     

за участю секретаря судового засідання Перетятько К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу           ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 в адміністративній справі №932/14293/25 за позовом  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до   ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - 

ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області   звернулось  до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області   було задоволено.
Затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців рахуючи з 2 жовтня 2025 року до 2 квітня 2026 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішення суду в частині затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допущено до негайного виконання.
Відмовлено відповідачу ОСОБА_1 та представнику відповідача Богданову М.Ю. у задоволенні клопотання про застосування застави.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач не обґрунтував належним чином звернення до суду саме із вимогою про застосування до відповідача громадянина РФ з таким заходом як затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. Вказано, що відповідач 7 років проживає у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 . Має родичів на території України, рідна тітка ОСОБА_3 , двоюрідні брати – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . У 1983-1991 роках вже проживав на території України, вже отримував тимчасове посвідчення для проживання на території України. Ніколи не притягався до кримінальної відповідальності. Після повномаштабного вторгнення РФ на територію України, мав намір вступити до спецпідрозділу ГУР Легіон «Свобода Росії», однак за станом здоров`я не був прийнятий до нього, має активну проукраїнську позицію.
Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представники позивача в судовому засіданні заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заява ТОВ «ДВК Групп» про взяття на поруки ОСОБА_1 , на переконання колегії суддів задоволенню не підлягає, тому як остання не відповідає приписам ст. 289 КАС України, як за формою так і змістом, беручи в тому числі і ті обставини, що відповідач офіційно не працевлаштований на даному підприємстві.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , тимчасове посвідчення НОМЕР_1 , виданий 07.03.2012, органом видачі №1201, терміном дії до 16.08.2013, вчасно не виконав зобов`язання щодо свого виходу з громадянства Російської Федерації.
Рішенням начальника Красногвардійського РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Ю.О.Лободою 12.11.2016 скасоване рішення ГУ ВМС України в Дніпропетровській області від 16.08.2011 про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що громадянство України було набуте, але подане зобов`язання про припинення іноземного громадянства не виконане.
За інформацією з довідки про особу відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.10.2025 встановлено, що документ, який посвідчує особу у ОСОБА_1 відсутній, інформація про особу за обліками ДМС відсутня.
Інформація про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, за інформацією відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.10.2025 №1201.3.3/33569-25, відсутня.
За фактом порушення міграційного законодавства уповноваженою службовою особою відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007533 від 02.10.2025 у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007522 від 02.10.2025, відповідно до якої на громадянина РФ ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400,00 грн. Адміністративний штраф сплачений 02.10.2025.
02.10.2025 начальником відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняте рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства стосовно ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 не має будь-якого документу, що має право на виїзд з України, тривалий час перебуває на території України без законних підстав, вже біля 13 років ним не вчинялися дії з легалізації на території України, тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VI Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
За змістом частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.
Частиною першою статті 30 Закону № 3773- VI визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 13 травня 2020 року № 383/125) (далі - Інструкція), згідно з пунктом 3 Розділу І якої дія цієї Інструкції поширюється на посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону, органів СБУ та іноземців, які підлягають примусовому поверненню чи примусовому видворенню у випадках, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Пунктом 4 Розділу І Інструкції передбачено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
У пункті 7 Розділу І Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:
невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;
наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;
якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;
якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.
За приписами пунктів 1, 2 Розділу ІІІ Інструкції у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.
За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.
Так, згідно з частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
З аналізу норм статей 26 та 30 Закону № 3773-VI видно, що процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду.
При цьому компетентним органом в розумінні статті 26 Закону № 3773-VI є орган Державної міграційної служби України, орган Служби безпеки України, або орган охорони державного кордону.
Тобто, застосовуючи приписи частини першої статті 30 Закону № 3773-VI, варто зважати, що примусове видворення з України іноземця на підставі прийнятої постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.
Отже, зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/12159/18, від 28 лютого 2019 року у справі № 754/2198/17, від 09 серпня 2019 року у справі № 359/5823/16-а.
Водночас, приписи ст. 289 КАС України, передбачають можливість застосування заходу у вигляді поміщення відповідача до пункту тимчасового тримання в разі, якщо існують підстави вважати, що особа ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Як видно з матеріалів справи, рішенням начальника Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Ю.О.Лободою 12.11.2016 скасоване рішення ГУ ВМС України в Дніпропетровській області від 16.08.2011 про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що громадянство України було набуте, але подане зобов`язання про припинення іноземного громадянства не виконане.
За інформацією з довідки про особу відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.10.2025 встановлено, що документ, який посвідчує особу у ОСОБА_1 відсутній, інформація про особу за обліками ДМС відсутня.
02.10.2025 начальником відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняте рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства стосовно ОСОБА_1 .
Вказане рішення було отримано відповідачем 02.10.2022 року, що підтверджується підписом останнього на вказаному рішенні (а.с.10).
В свою чергу, на час прийняття рішення судом першої інстанції, наведене рішення не було оскаржено відповідачем в адміністративному або судовому порядку.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що скільки відповідач не має будь-якого документу, що має право на виїзд з України і, зворотного суду не доведено, тривалий час перебуває на території України без законних підстав, вже біля 13 років ним не вчинялися дії з легалізації на території України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що останній підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а відтак, з огляду на наведені обставини справи у сукупності, існує ризик втечі позивача, то обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Що стосується посилань відповідача на його характеризуючі ознаки (наявність цивільної дружини, непритягнення до відповідальності, наявність активної проукраїнської позиції тощо) як на підставу необґрунтованості його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними з огляду на наявність тривалого перебування останнього на території України та недокументування належним документом.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 в адміністративній справі №932/14293/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених      ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва