Справа № 584/144/25
Провадження № 3/584/16/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.02.2026 м. Путивль

Суддя Путивльського районного суду Сумської області Данік Я.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №2 (м.Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , 

за ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

ОСОБА_1 7 лютого 2025 року об 23 год. 48 хв. біля будинку №23 по вул.Князя Володимира у м.Путивль Сумської області керував автомобілем «ВАЗ21144», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху.
Такими своїми діями ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУПАП. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Сопова В.С., направила заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що на території Конотопського району Сумської області було оголошено повітряну тривогу.
Через секретаря судового засідання до відома представника ОСОБА_1 – адвоката Сопової В.С. доведено інформацію про відкладення розгляду справи до закінчення повітряної тривоги на території Конотопського району Сумської області.
Об 11 год. 01 хв. 6 лютого 2026 року була припинена повітряна тривога на території Конотопського району Сумської області, однак станом на 11 год. 30 хв. 6 лютого 2026 року представник правопорушника у суд не з`явилася.
Оскільки представник ОСОБА_1 повідомлена про дату, час та місце судового засідання, суд вважає, що і він також повідомлений належним чином.
Справа надійшла до суду 11 лютого 2025 року і була призначена до розгляду на 21 березня 2025 року і з того часу 7 разів судове засідання відкладалось як за клопотаннями самого ОСОБА_1 , так і його представника.
Крім того, ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення зазначив свій номер мобільного телефону, на який відправлялися судові повістки, які отримувались ОСОБА_1 по 19 грудня 2025 року, однак в подальшому судові повістки на вказаний номер не отримувалися, у зв`язку з тим, що абонент недоступний.
При цьому ані ОСОБА_1 , ані його представник не повідомили суду про неможливість отримання сповіщень на вказаний ОСОБА_1 номер мобільного телефону, а також про зміну номеру мобільного телефону ОСОБА_1 , що свідчить про бажання останнього брати участь у судовому засіданні через свого представника.
Таким чином, суд не вбачає підстав для чергового відкладення судового розгляду, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її представник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду та затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків з метою уникнення відповідальності. 
Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у п.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Аналіз викладених вище обставин неявки адвоката Сопової В.С. в судове засідання, яку належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності у зв’язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.
Згідно із ч.2 ст.44 Правил адвокатської етики, адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.
Зважаючи на вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст.268 КУпАП, зважаючи на те, що вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення адвоката про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду вчергове. 
Дослідивши докази як додані до протоколу про адміністративне правопорушення, так і витребувані судом за клопотанням адвоката, суд дійшов наступного.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 8 лютого 2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2), копією направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (а.с.45), актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 8 лютого 2025 року (а.с.46), витягом з журналу про отримання водієм копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.47-48), а отже наявні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не вбачається.
Враховуючи особу правопорушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також характер скоєного правопорушення, суд дійшов висновку, що його виховання та запобігання вчинення нових правопорушень можливе при застосуванні штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
В силу ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню з ОСОБА_1  судовий збір.
Керуючись ст.ст.40-1, 130, 284, 307, 308 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави 665 грн. 60 коп. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Сумського апеляційного суду.
Постанова, якщо її не оскаржено, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Я.І.Данік