Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 р. 	Справа № 440/6934/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2025, по справі № 440/6934/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до суду, якій просила:
- визнати противоправним та скасувати рішення № 164650004973 від 25.04.2025 року Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, Код ЄДРПОУ 13967927) про відмову в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКП: НОМЕР_1 );
- зобов?язати Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, Код ЄДРПОУ 13967927) зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років період роботи з 11.10.2017 по 26.08.2021 та призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 №є 1788-XI «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 18.04.2025. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасованои рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 164650004973 від 25 квітня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 періоди її роботи з 11 жовтня 2017 року по 26 серпня 2021 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 18 квітня 2025 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що, на думку апелянта, призвело до ухвалення неправильного рішення у справі. Зокрема, апелянт зазначає, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено: станом на 11.10.2017 спеціальний стаж заявниці, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 09 місяців, 06 днів, загальний стаж роботи на момент звернення до органів Пенсійного фонду становить 36 років 10 місяців 05 днів. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 01.08.1989 НОМЕР_2 : з 20.08.1991 по 24.01.1993 — оскільки згідно записів трудової книжки не зазначено назву посади; з 02.04.1997 по 02.04.2000 — оскільки посада “помічник вихователя” відсутня в переліку посад, що дають право на пенсію за вислугу років. В зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області області 25.04.2025 прийнято рішення № 164650004973 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що позивач, звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 18 квітня 2025 року у якій просила призначити пенсію за вислугу років.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 164650004973 від 25 квітня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 06 місяців).
Вказане рішення обґрунтоване тим, що: пенсійне забезпечення громадян реалізується відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV( далі Закон 1058). Згідно пункту 2.1 розділу XV Прикінцевих Положень Закону 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” (далі - Закон 2148) мають вислугу років та стаж, передбачений статтею 55 призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених законом України “Про пенсійне забезпечення”. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону 1058 і фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно пункту “е” статті 55 Закону 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, при цьому право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку мають особи, за наявності вислуги років на відповідних посадах станом на 1 квітня 2015 року — не менше 25 років, на 01 січня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, на 11 жовтня 2017 року — не менше 26 років 6 місяців. Постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів та установ.
Згідно пункту 2.4 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за: № 1566/11846 (зі змінами) до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених пунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до управління 18 квітня 2025 року із заявою про призначення пенсії за вислугою років та надала наступні документи: трудову книжку, довідки, свідоцтво про шлюб, диплом, паспорт, код. Аналіз наданих документів гр. ОСОБА_1 показує, що спеціальний стаж, який дає право на даний вид пенсії станом на 11 жовтня 2017 року становить 23 роки 09 місяців 06 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області № 164650004973від 25.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії позивачу та необхідності повторно розглянути заяву позивача від 18.04.2025 про призначення пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 24 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту е статті 55.
Відповідно до пункту е статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (набрав чинності 01.04.2015) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту е вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (набрав чинності 01.01.2016) внесено зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, у пункті е в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.
Судом встановлено, що з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами д, е, ж статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт е статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII та ;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
За таких обставин, за приписами пункту е частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, у редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, відновлено право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Зазначені положення Закону України Про пенсійне забезпечення втратили чинність з 04.06.2019, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 №911-VIII, які визнано неконституційними.
Таким чином, на день звернення позивача із заявою від 18.04.2025 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. У свою чергу Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, посада вчителя вчителя англійської мови, хімії та біології, української мови та літератури, історії України, всесвітньої історії зараховуються до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Відповідач, у спірному рішенні, з посиланням на п.2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV, вважає, що у позивача недостатньо спеціального стажу, який станом на 11.10.2017 повинен становити 26 років 6 місяців, коли у позивача наявно лише 23 років 09 місяць та 06 днів.
Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.
Вказаною нормою не було внесено змін до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року.
Дані обставини не були враховані відповідачем під час прийняття спірного рішення.
На час звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років – 18.04.2025 норми Закону України Про пенсійне забезпечення були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.
Умови та порядок призначення пенсії за вислугу років саме працівникам освіти визначалися Законом України Про пенсійне забезпечення, як на момент виникнення спірних правовідносин між учасниками справи, так і на час розгляду даної справи.
Враховуючи, що саме Законом України Про пенсійне забезпечення визначаються умови та порядок призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти, а даним Законом (п. е ст. 55) з 18.04.2025 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, суд не приймає до уваги зазначені вище доводи представника відповідача.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами від 26.09.2002) затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років від 04 листопада 1993 року № 909 до посад, робота на яких дає право на пенсію відноситься середній медичний (незалежно від найменування посад).
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У відповідності до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.
У рішенні від 25 квітня 2025 року №163850008685 відповідачем зазначено, що спеціальний стаж на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років відповідно до переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (зі змінами) становить 23 роки 09 місяців 06 днів станом на 11 жовтня 2017 року.
Крім того, з урахуванням записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 01.08.1989 позивач працювала у період з 03.04.2000 по 26.08.2021 на посаді вихователя ясельної групи, а отже на посаді, яка відносяться до переліку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909, що не заперечується відповідачем та підтверджується стажем для розрахунку форма РС-право.
Отже, відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу позивача період її роботи з 11 жовтня 2017 року по 26 серпня 2021 року, що згідно розрахунку стажу форми - РС право складає 3 роки 10 місяців 0 днів.
Таким чином, позивач станом позивач має спеціальний стаж на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років відповідно до переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області від №164650004973 від 25.04.2025 та наявності підстав для його скасування.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 періоди її роботи з 11 жовтня 2017 року по 26 серпня 2021 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 18 квітня 2025 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 по справі № 440/6934/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло