ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 2а-919/12/0970 пров. № А/857/52263/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання: Доморадової Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Кафарським В.В. у м.Івано-Франківську о 14:19, повний текст якого складений 03 листопада 2025 року, у справі № 2а-919/12/0970 за адміністративним позовом Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
29.03.2012 заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі – ДПІ у Надвірнянському районі) до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» про стягнення податкового боргу у сумі 22634 658,14 грн з усіх розрахункових рахунків, наявних у банківських установах та за рахунок готівки, що належить ПАТ “Нафтохімік Прикарпаття” (з врахуванням заяви від 18.04.2012 про уточнення позовних вимог).
В обґрунтування вимог покликається на порушення відповідачем п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України ПАТ “Нафтохімік Прикарпаття”, а саме не погашено податковий борг за період з 29.07.2011 по 29.02.2012 по акцизному податку з вироблених в Україні товарів на суму пені, нарахованої при сплаті поточних платежів в розмірі 22 634 658,14 грн, в тому числі по коду платежу 14021700 – акцизний збір (бензин моторний для автомобілів) в сумі 15 398 437,87 грн, по коду платежу 14021800 – акцизний збір (інші нафтопродукти) в сумі 7 236 184,27 грн. Допущену ПАТ “Нафтохімік Прикарпаття” податкову заборгованість прокурор та представник податкового органу вважають узгодженою, оскільки постановою Верховного суду України від 04.03.2008 по справі №А-1/46-9/216 (№21-1643во07) ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” відмовлено в позові до ДПІ в Надвірнянському районі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №0000112301/0, яким йому визначено суму податкового зобов`язання зі сплати акцизного збору в сумі 111543 692,53 грн. Відповідно до п.п. 129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нарахована пеня. 
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2013 (т.1 а.с.154-158), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015 (т.1 а.с. 196-201), відмовлено у задоволенні адміністративного позову .
Згідно постанови Верховного суду від 04.09.2020 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково. Скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015, а справу №2а-919/12/0970 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.236-242).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 замінено позивача – Державну податкову інспекцію у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області її правонаступником – Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області (т.2 а.с.22-24).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 замінено неналежного позивача у справі №2а-919/12/0970 – Головне управління ДПС в Івано-Франківській області на належного позивача – Офіс великих платників податків ДПС (т. 2 а.с. 66-67).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 клопотання Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про заміну позивача у адміністративній справі №2а-919/12/0970 – задоволеною. Замінено неналежного позивача по адміністративній справі №2а-919/12/0970 – Офіс великих платників податків ДПС, правонаступником якого є Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, на належного позивача – Головне управління ДПС в Івано-Франківській області. Призначено наступне судове засідання на 12.03.2025 (т.3 а.с.92-94).
21.05.2025 представник прокуратури подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої, пославшись на висновки Верховного Суду у справі №2а-2877/11/0970, до якої зупинялась дана справа, вказав на відсутність предмету спору в частині стягнення нарахованої пені в сумі 15 398 473,87 грн за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з акцизного збору (т.3 а.с. 116-119). Судом прийнято таку заяву та в подальшому розгляд справи проводився у межах позовних вимог про стягнення з ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» пені по платежу “акцизний збір (інші нафтопродукти)”, нарахованої при сплаті поточних платежів в розмірі 7 236 184,27 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про стягнення в дохід Державного бюджету України заборгованості у сумі 7236184,27 грн з ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з поданням відповідачем зазначених розрахунків, суд першої інстанції здійснив повторний розгляд справи в межах постанови Верховного Суду, якою її було направлено на новий розгляд. Водночас, на думку контролюючого органу, дослідження поданих розрахунків у контексті тривалості розгляду справи не може слугувати належним та беззаперечним підтвердженням своєчасної сплати акцизного збору до державного бюджету у строки, визначені законодавством
Крім того, припущення, що своєчасна сплата підтверджується лише наявністю платіжних доручень із правильно зазначеним рахунком та документом, на підставі якого здійснюється погашення, скаржник вважає категорично помилковим. Адже Податковим кодексом України встановлено чітку черговість погашення податкового боргу. Покликаючись на пункт 87.9 статті 87 ПК України зазначає, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється. 
Відповідно до пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу, кошти в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, і в останню чергу — в рахунок пені. Якщо платник податків не визначає черговість платежу або визначає її з порушенням встановленого порядку, контролюючий орган зобов`язаний самостійно здійснити розподіл такої суми у порядку, визначеному пунктом 131.2 статті 131 ПКУ. 
До набрання чинності Податковим кодексом України (01.01.2011), порядок черговості зарахування коштів у рахунок погашення податкового боргу регулювався внутрішніми нормативними актами органів стягнення, зокрема наказами Державної податкової адміністрації України, які встановлювали аналогічну черговість: спочатку податкове зобов`язання, потім штраф, і лише після цього пеня.
Зазначене підтверджується судовою практикою, сформованою у справах, що розглядалися до прийняття ПКУ, де суди визнавали правомірність застосування такої черговості як усталеної адміністративної практики. У постановах адміністративних судів тих років неодноразово зазначалося, що напрямок платежу, визначений платником, не є обов`язковим для органу стягнення у разі наявності податкового боргу. Таким чином, норма пункту 131.2 статті 131 ПКУ лише кодифікувала раніше застосовувану практику, яка діяла на підставі внутрішніх актів та визнавалася судами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 червня 2023 року у справі № 160/13436/22: «При цьому колегія суддів наголошує, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням-рішенням. Аналогічно суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.».
Оскільки між контролюючим органом - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області та ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» не було порушено окремого провадження щодо оскарження дій з нарахування пені в сумі 7 236 184,27 грн, дослідження розрахунків відповідача не може вважатися належним спростуванням наявності податкового боргу. 
У судовому рішенні судом враховано рішення у справі №2а-18/11/0970, яким встановлено, що за період з 01.06.2008 по 28.10.2010 всі розрахунки акцизного збору були сплачені своєчасно та у строки, визначені законодавством. Водночас контролюючий орган зазначає, що справа №2а-18/11/0970 була порушена за позовом ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі про скасування податкових повідомлень-рішень. Обставини цієї справи не охоплюють питання нарахування пені за акцизним збором і, відповідно, не можуть бути використані як доказ для спростування її наявності. На момент розгляду справи №2а-919/12/0970 та прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до довідки про податковий борг, що міститься в матеріалах справи, у товариства (відповідача) наявний податковий борг з пені за акцизним податком на пальне (код бюджетної класифікації 14021900) у розмірі 40396708,15 грн, у тому числі зобов`язання з пені в сумі 7236184,27 грн, що і є предметом розгляду даної справи. Справу № 2а-919/12/0970 було відкрито ухвалою суду від 29 березня 2012 року, тобто її розгляд триває понад 13 років, що ставить позивача у нечесне процесуальне становище порівняно з відповідачем. Це пов`язано з тим, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованого 17.04.2012 за № 571/20884 (із змінами та доповненнями), яким затверджено Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, строк зберігання особових рахунків платників податків і зборів (обов`язкових платежів) становить 5 років. Таким чином, частина документів, що могли б підтверджувати або спростовувати обставини справи, вже відсутні з огляду на строки їх зберігання.
Додатковою обставиною, що ускладнює проведення хронологічного аналізу податкового боргу, скаржник зазначає те, що на момент заявлення до стягнення суми податкового боргу у розмірі 22634658,14 грн вона складалася з двох окремих платежів відповідно до наказу Міністерства фінансів України №11 від 14.01.2011 «Про бюджетну класифікацію»:- код 14021700 (виключений на підставі наказу Міністерства фінансів №217 від 25.02.2016) — акцизний збір (бензин моторний для автомобілів) у сумі 15398473,87 грн;- код 14021800 (виключений на підставі наказу Міністерства фінансів №217 від 25.02.2016) — акцизний збір (інші нафтопродукти) у сумі 7236184,27 грн. Починаючи з 01 березня 2016 року, зазначені платежі були об`єднані в єдиний код — 14021900 «Акцизний податок на пальне», що істотно ускладнює відстеження окремих зобов`язань у розрізі первинних кодів платежів. Крім того, підприємство продовжує накопичувати заборгованість, що підтверджується як довідками про борг, так і матеріалами господарської справи №909/836/25, у межах якої Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття». Однак, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2025 заяву Головного управління Пенсійного фонду України було залишено без розгляду у зв`язку з надходженням заяви ініціюючого кредитора про відкликання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Публічне акціонерне товариство “Нафтохімік Прикарпаття” знаходиться на податковому обліку в органах державної податкової служби.
Як зазначає позивач, на час розгляду справи за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом, яка виникла у зв`язку з несплатою пені за платежем “акцизний збір” у сумі 7 236 184,27 грн.
Податкові зобов`язання у встановлений законом строк відповідач не сплатив, у результаті чого виникла податкова заборгованість на зазначену суму.
У зв`язку із добровільною несплатою податкових зобов`язань відповідачем, реалізуючи свої повноваження, заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах податкового органу з метою стягнення податкового боргу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачем вчасно сплачено згідно згаданих вище розрахунків свої податкові зобов`язання, а відтак, податковим органом протиправно нараховано пеню у загальній сумі 7 236 184,27 грн. Суд виснував про неправомірність стягнення пені в сумі 7236 184, 27 грн за несвоєчасну сплату самостійно задекларованого податкового зобов`язання з акцизного збору поданих ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» розрахунків за період з 01.09.2008 по 30.06.2009.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В розумінні пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У той же час, за визначенням, наведеним у пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній до набрання чинності Податковим кодексом України, а саме до 01.01.2011), податковий борг – це податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.
Згідно з підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній до 01.01.2011) узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.
01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, з 01.01.2011).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Пунктом 87.9 статті 87 ПК України встановлено, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Положеннями пункту 131.2 статті 131 ПК України визначено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Судом з`ясовано, що ДПІ в Надвірнянському районі нарахувало ПАТ “Нафтохімік Прикарпаття” пеню в сумі 7 236 184,27 грн за несвоєчасну сплату самостійно задекларованого податкового зобов`язання по акцизному збору (інші нафтопродукти) за період 01.09.2008 по 30.06.2009, що підтверджується відповідними розрахунками акцизного збору (т. 1 а.с. 34-47).
При цьому, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2011 по справі №2а-18/11/0970 за позовом ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” до ДПІ в Надвірнянському районі про скасування податкових повідомлень-рішень скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Надвірнянському районі Івано-Франківської області №0000041500/0 та №0000051500/0 від 10.12.2010 (т. 1 а.с.74-76).
Даним судовим рішенням встановлено, що за період з 01.06.2008 по 28.10.2010 всі розрахунки акцизного збору сплачені своєчасно та у встановлені законодавством строки.
Постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2011 по справі №2а-18/11/0970 набрала законної сили, оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2011 (т.1 а.с.77-79) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2013 (т. 1 а.с.145-148) – залишена без змін.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Окрім того, суд зауважує, що Верховний Суд в межах цієї справи, скасовуючи постановою від 04.09.2020 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015, зазначив, що: “суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 7 236 184,27 грн, зазначили, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року у справі № 2а18/11/0970 встановлено, що за період з червня 2008 року до 28 жовтня 2010 року позивач сплачував акцизний збір своєчасно.
Разом із тим, у тексті вказаного судового рішення відсутнє посилання на дослідження питання своєчасності сплати податкових зобов`язань саме згідно з розрахунками №25203 від 20 жовтня 2008 року, №33147 від 20 листопада 2008 року, №34911 від 22 грудня 2008 року, №38170 від 20 січня 2009 року, №3799 від 20 лютого 2009 року, №3707 від 20 лютого 2009 року, №4734 від 20 березня 2009 року, №8262 від 21 квітня 2009 року, №13107 від 20 травня 2009 року, №14939 від 22 червня 2009 року, №18144 від 20 липня 2009 року, а тому судам необхідно самостійно встановити факт своєчасності сплати задекларованих позивачем зобов`язань шляхом дослідження відповідних платіжних документів”.
Таким чином, з урахуванням позиції Верховного Суду, у межах цієї справи 2а-919/12/0970 судом досліджено факт сплати відповідачем своїх зобов`язань з акцизного податку за період з 01.09.2008 по 30.06.2009.
Така сплата податкових зобов`язань з акцизного податку підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а саме:
відповідно до розрахунку №25203 від 20 жовтня 2008 року (за вересень 2008 року на суму 1 099 858,90 грн) (т. 1 а.с. 35) – платіжними дорученнями №254 від 24.10.2008, №271 від 29.10.2008, №272 від 29.10.2008 (т. 2 а.с. 231-233);
відповідно до розрахунку №33147 від 20 листопада 2008 року (за жовтень 2008 року на суму 1 879 406,88 грн) (т. 1 а.с. 36-37) – платіжними дорученнями №65 від 11.11.2008, №256 від 28.11.2008, №257 від 28.11.2008 (т. 2 а.с. 234-236); 
відповідно до розрахунку №34911 від 22 грудня 2008 року (за листопад 2008 року на суму 8 358 667,35 грн) (т. 1 а.с. 38-39) – платіжними дорученнями №158 від 18.12.2008, №192 від 26.12.2008, №193 від 26.12.2008 (т. 2 а.с. 237-239);
відповідно до розрахунку №38170 від 20 січня 2009 року (за грудень 2008 року на суму 13 649 426,12 грн) (т. 1 а.с. 40-41) – платіжними дорученнями №68 від 29.01.2009, №69 від 29.01.2009 (т. 2 а.с. 240-241);
відповідно до розрахунків №3799 та №3707 від 20 лютого 2009 року (за січень 2009 року на суму 7 831 144,13 грн) (т.1 а.с.42-43) – платіжними дорученнями №1 від 02.03.2009 №2 від 02.03.2009 (т. 2 а.с. 242-243); 
відповідно до розрахунку №4734 від 20 березня 2009 року (за лютий 2009 року на суму 799 796,86 грн) (т. 1 а.с. 44) – платіжними дорученнями №237 від 25.03.2009 (т. 2 а.с.244), №238 від 25.03.2009 (т. 3 а.с. 191); 
відповідно до розрахунку №8262 від 21 квітня 2009 року (за березень 2009 року на суму 1 383 687,22 грн) (т. 1 а.с. 45) – платіжними дорученнями №191 від 27.04.2009, №192 від 27.04.2009 (т. 2 а.с. 245-246);
відповідно до розрахунку №13107 від 20 травня 2009 року (за квітень 2009 року на суму 2 893 296,82 грн) (т. 1 а.с. 46) – платіжними дорученнями №171 від 27.05.2009, №172 від 27.05.2009 (т. 2 а.с. 247-248); 
відповідно до розрахунку №14939 від 22 червня 2009 року (за травень 2009 року на суму 1 247 887,73 грн) (т. 1 а.с. 47) – платіжними дорученнями №155 від 23.06.2009, №156 від 23.06.2009 (т. 2 а.с. 249-250);
відповідно до розрахунку №18144 від 20 липня 2009 року (за червень 2009 року на суму 24 324 692,64 грн) (т. 1 а.с. 34) – платіжними дорученнями №241 від 30.07.2009, №242 від 30.07.2009 (т. 2 а.с. 251-252).
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що відповідачем вчасно сплачено згідно згаданих вище розрахунків свої податкові зобов`язання, а відтак, податковим органом протиправно нараховано пеню у загальній сумі 7 236 184,27 грн. 
Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №825/1064/13-а (провадження № К/9901/1197/18), від 31.07.2018 у справі № 2а-177/12/2670 (провадження №К/9901/49061/18) та від 14.05.2019 у справі № 2а-6121/12/1370 (провадження К/9901/37866/18), в яких Суд зауважив, що суди попередніх інстанції не звернули увагу на те, що на момент виникнення податкових зобов`язань зі сплати з земельного податку у 2009, 2010 роках був чинний Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який не давав податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті та втратив чинність з 01.01.2011, у зв`язку з прийняттям та набранням чинності Податковим кодексом України.
Також Верховний Суд зазначив, що органи державної податкової служби вправі застосовувати пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності Податковим кодексом України, тобто з 01.01.2011, а на податковий борг, який виник до 01.01.2011, відповідно до статті 58 Конституції України, норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України не розповсюджуються.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у податкового органу були відсутні підстави застосовувати до правовідносин зі сплати податкових зобов`язань за період з червня 2008 року по червень 2009 року, виникнення та строк сплати яких регулювалися Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», положень пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, оскільки у даному випадку правовідносини виникли зі сплати податкових зобов`язань, що регулювалися нормами Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а новий закон не має зворотної дії в часі.
Тоді як повноваження органу державної податкової служби за пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, на який покликається скаржник в обґрунтування правомірності звернення до суду про стягнення податкового боргу, можуть поширюватися лише на ті платежі (податкові зобов`язання, в тому числі несплачені у встановлений законом строк), які виникають за правилами саме ПК України, тобто після 01.01.2011.
Доводи ж податкового органу відносно того, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки вимогам абз. 2 п. 87.9 ст. 89 Податкового кодексу України, оскільки незалежно від визначеного платником податку призначення платежу, у разі наявності податкового боргу, сума такого платежу у розмірі податкового боргу зараховується на погашення цього податкового боргу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки, як вже неодноразово було зазначено вище, повноваження органу державної податкової служби за пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України можуть поширюватися лише на ті платежі (податкові зобов`язання, в тому числі несплачені у встановлений законом строк), які виникають за правилами саме ПК України, тобто після 01.01.2011, тоді як податкові зобов`язання з акцизного податку, сплата за якими підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виникла за період, відносини щодо якої регулювалися Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».
Ба більше, у судовому засіданні прокурор погодилась із рішенням суду першої інстанції, вказала на відсутність порушень судом першої інстанції матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Ухвалюючи постанову, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 195, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 2а-919/12/0970 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 16.01.26