Номер провадження: 22-ц/813/343/26 
Справа № 521/1726/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КредитФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КредитФінанс» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 21 вересня 2022 року між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1089-0246, який разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Згідно з умовами вказаного договору останній отримав кредит у розмірі 10 100,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту, зі строком кредитування - 300 днів, базовий період 14 днів, знижена відсоткова ставка 2,50% в день, стандартна відсоткова ставка 3% в день.
Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, визначений договором.
Вказував, що договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.
Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №1089-0246 від 21 вересня 2022 року в розмірі 50 500,00 грн, яка складається з: 10 100,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 40 400,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КредитФінанс» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1089-0246 від 21 вересня 2022 року в розмірі 50 500 гривень, яка складається з: 10 100,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 40 400 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки районного суду не повною мірою відповідають дійсним обставинам справи, що підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим банк зауважує про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1089-0246 від 21 вересня 2022 року в розмірі 50 500 гривень, яка складається з: 10 100,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 40 400,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 вересня 2022 року між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1089-0246.
Згідно із п. 2.2. Кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем відсотки за користування кредитом у порядку, передбаченому Договором.
Згідно із умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10100,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту , зі строком кредитування - 300 днів, базовий період 14 днів, знижена відсоткова ставка 2,50% в день, стандартна відсоткова ставка 3% в день.
Відповідно до п. 2.4., 4.1., 4.8 Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10100,00 грн; строк кредитування - 300 календарних днів до 18 липня 2023 року.
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаному у вказаному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за промоставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками. (п. 4.3. Договору).
Згідно із п. 4.6. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом.
Пунктом 4.10. Кредитного договору визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору становить 101 000,00 грн, та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 90 900,00 грн.
Згідно із п. 5.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.8. Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця (а. с. 17-27, 66).
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Відповідно до правил надання споживчих кредитів, клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі данні, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про подальше надання кредиту клієнту.
Зазначений кредитний договір між сторонами був укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, ознайомлено з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів.
На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР Кредит Фінанс» (creditkasa.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того, на веб-сайті ТОВ «УКР Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Згідно із довідки про перерахування суми кредиту №1089-0246 від 21 вересня 2022 року, ОСОБА_1 видача коштів здійснювалась за допомогою програми LiqPay. Платіж 2088277300; дата 21 вересня 2022 рік; на платіжну карту вказану позивачем в Договорі; призначення платежу: Видача кредитних коштів за договором 1089-0246 від 21 вересня 2022 року; сума 10 100,00 грн (а. с. 66).
ОСОБА_1 після спливу строку кредитування – 14 днів – здійснив часткове погашення кредитної заборгованості, проте всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами Кредитного договору.
Станом на 05.01.2024 року, загальний розмір грошових вимог Кредитодавця до Відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору (сума кредиту, процентів, комісії за видачу кредиту), становлять: 97 993 гривень, що складається з:
- прострочена заборгованість за кредитом 10 100 гривень;
- прострочена заборгованість за нарахованими процентами 87 893 гривень.
Оскільки відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитом, позивач прийняв рішення про можливість застосування до відповідача Программи лояльності для споживачів фінансових послуг у вигляді часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами 47 493 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у загальній сумі 50 500 грн, яка і заявлена позивачем до стягнення згідно з пред`явленим до відповідача позовом.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону №675-VIII).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 8 статті 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Як вбачається із матеріалів справи, що 21 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1089-0246 за допомогою одноразового тпаролю-ідентифікатору А857 .
Враховуючи, що договір про відкриття кредитної лінії № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі на веб-сайті кредитодавця (creditkasa.com.ua) із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт його укладення.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Невід`ємною частиною цього договору є правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить умови договору реквізити сторін.
Отже, підписавши договір про відкриття кредитної лінії, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідачка з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту, отримавши від позивача всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Відповідно до договору № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року відповідач отримав кредит у розмірі 10 100 грн.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 100 грн відповідачу підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LiqPay на платіжну картку ОСОБА_1 номер НОМЕР_1 .
Відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт перерахування йому кредитних коштів позивачем ТОВ «УКР Кредит Фінанс».
Згідно з п. п. 4.3, 4.6. згаданого вище кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та Комісії за видачу Кредиту. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 3 % за кожен день користування кредитом. 
Строк кредитування становить 300 календарних днів; дата повернення кредиту 18 липня 2023 року (пункт 4.8. договору), базовий період 14 календарних днів з дня отримання кредиту (пункт 4.4. договору).
У кредитному договорі сторони погодили розмір реальної річної процентної ставки та орієнтовну вартість кредиту (п. 4.9. та 4.10 договору).
Так, відповідно до пункту 4.9. реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1 139 965 %.
Згідно з пунктом 4.10. орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 101 000 грн та включає в себе суму кредиту 10 100 грн та проценти за користування кредитом 90 900 грн.
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року вбачається, що станом 05.01.2024 року, загальний розмір грошових вимог Кредитодавця до Відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору (сума кредиту процентів), становлять 97 993 гривень, що складається з:
- прострочена заборгованість за кредитом 10 100 гривень;
- прострочена заборгованість за нарахованими процентами 87 893 гривень.
Позивач з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитом, заявив вимоги про стягнення зхаборговнаості у меньшому розмірі, вважаючи за можливе застосувати до відповідача Программи лояльності для споживачів фінансових послуг у вигляді часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами 47 493 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у загальній сумі 50 500 грн, яка заявлена позивачем до стягнення в судовому порядку.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем отримано кредитні кошти за договором № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року у сумі 10 100 грн, однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованостза тілом кредиту в сумі 50 500 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.
З розрахунку заборгованості слідує, що позивачем нарахувано відповідачці заборгованість за процентами у розмірі 40 400 грн.
Встановивши, що на дату завершення строку кредитування у відповідача була наявна заборгованість за тілом кредиту, розмір заборгованості якої ним не спростований, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для її стягнення з відповідача в заявленому розмірі.
Також колегія суддів вважає, що наявні підстави і для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими протягом строку кредитування. Розмір заборгованості за відсотками розрахований позивачем, який взятий до уваги районним судом, як обґрунтований і з яким погоджується колегія суддів, відповідачем також не спростований. Проценти нараховані позивачем виключно протягом строку кредитування, у розмірі визначеному договором, а самі вимоги про стягнення процентів заявлені позивачем із застосуванням програми лояльності, тобто в меншому розмірі.
Сам розмір процентів, погоджений сторонами в укладеному між ними кредитному договорі, узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а також не свідчить про зловживання правом з боку позивача під час їх нарахування.
З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що кредитний договір № 1089-0246 від 21 вересня 2022 року укладено строком на 300 днів і його дія не продовжувалася, підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідачка погодилась, підписавши договір. Відповідно до його положень стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 3 % від суми кредиту за кожний день. З викладеного слідує, що нарахування процентів правомірно частково здійснювалось за пільговою процентною ставкою 2,50% на день від суми позики, а потім і за стандартною процентною ставкою 3% від суми кредиту за кожний день.
Доводи апелянта про те, що сторонами не погоджені умови щодо розміру процентної ставки та порядку сплати процентів не узгоджуються з обставинами, які встановлені у справі та не пдтверджуються доказами, оскільки відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором і кріма того відповідач мав аналогічні відносини з позивачем, з яким неодноразово укладав такі ж по суті кредитні договори, а отжде був обізнаний про сутність укладеного ним кредитного договору, в якому погоджені істотні умови в тому числі і щодо розміру процентної ставки і обов`язку сплати процентів.
Доводи апеляційної скарги про те, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливосей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг» від 10.06.2023 року є неспроможними, оскільки заманений закон передбачає обов`язкову на вимогу споживача реструктуризацію простроченої заборгованості за кредитними договорами, які укладені до 24.02.2022 року (до початку введення воєнного стану), а кредитний договір між сторонами укладений після 24.02.2022 року і доказів про плодання відповідної заяви про реструктуризацію простроченої заборгованості від відповідача не надано.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині встановлення процентів без обґрунтованого їх обрахунку, колегія суддів зазначає про таке.
В обґрунтування вказаних доводів відповідач посилається на положення частин 1, 2, 3, 5, 7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частиною 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина 5 статті 18).
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (частина 7 статті 18).
Разом з цим, заперечуючи проти позову в цій частині та посилаючись на положення Закону України "Про захист прав споживачів", відповідачем в межах розгляду справи не заявлено вимоги про визнання недійсними умов договору, які на думку відповідача, обмежують його права, як споживача.
З огляду на викладене, доводи відповідача в цій частині відхиляються як безпідставні.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «УКР Кредит Фінанс».
Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з остаточним висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду - без змін.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни – залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:          Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова