Єдиний унікальний номер 722/2093/25
Номер провадження 2/722/94/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
в складі:
головуючого судді Унгуряна С.В.
секретаря Ткач Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» Дорошенко М.А. звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Обгрунтовуючи позовну заяву вказувала, що 21.10.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №22037000198335, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 62000 грн на строк до 21.10.2021 року (24 місяці) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Позичальник своїх зобов`язань з повернення коштів в повному обсязі не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 88887,38 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 52492,49 гривень; сума заборгованості за відсотками 0,89 грн, сума заборгованості за комісією – 36394,00 грн.
15.12.2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» був укладений Договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржника за Кредитним Договором № 22037000198335 від 21.10.2019 року, і відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідачки.
В зв`язку із невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань зі сплати коштів в повному обсязі та набуттям позивачем права грошової вимоги за вказаним боргом, просила стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №22037000198335 від 21.10.2019 року в сумі 91046,97 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 52492,49 грн; заборгованості за відсотками 0,89 грн; заборгованості по комісії 36394,00 грн; інфляційні втрати в розмірі1857,34 грн; 3 % річних в розмірі 302,01 грн. Крім того, просила стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
27.10.2025 року представником відповідачки ОСОБА_1 – адвокатом Бабічук А.С. було подано відзив на позовну заяву, в якому остання вказувала, що згідно з п. 1.2 кредитного договору встановлена плата за обслуговування кредиту визначена згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
Згідно вказаного графіку, банк щомісячно нараховував плату за обслуговування в розмірі: в період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. - 3100,00 грн; в період з травня 2020 р. по жовтень 2020 р. - 2480,00 грн; в період з листопада 2020 р. по квітень 2021 р. - 1860,00 грн; в період з травня 2021 р. по жовтень 2021 р. - 1209,00 грн. Згідно виписки по рахунку, наданої позивачем, відповідачка в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесла кошти на загальну суму 19 379,90 грн, з яких: 6 979,71 грн. на погашення тіла кредиту; 0,19 грн. - на погашення відсотків; 12 400,00 грн. - на погашення комісії.
Крім цього вказувала, що зі змісту п.1.2 договору вбачається, що банк передбачив тільки відсоткову ставку комісії від суми кредиту: 5%. 4%. 3% та 1,95% в залежності від періоду.
Згідно з випискою по рахунку відповідача плата за обслуговування кредиту по договору нараховувалася відповідачці щомісячно.
Вказувала, що оскільки положення кредитного договору від 21.10.2019 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, визначеної у позові як заборгованість за «комісією» суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, указана заборгованість у розмірі 36 394,00 грн. стягненню не підлягає.
При цьому, позивач у позовній заяві не зазначив переліку послуг, за які нараховувалася плата, а також фактичного надання та отримання відповідачем послуг. Так, оскільки на погашення комісії позивачем було зараховано кошти в сумі 12 400,00 грн, що є незаконним та безпідставним, вважала що вказана сума має бути зарахована на погашення відсотків та тіла кредиту (0,89 на відсотки та 12 399,11 грн. на тіло кредиту). А, отже, з відповідачки може бути стягнуто судом тільки тіло кредиту в розмірі 40093,38 грн. На підставі вищевикладеного, просила суд позовні вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту за договором № 2203700198335 від 21.10.2019 року в сумі 40 093,38 грн.
Представник позивача Дорошенко М.А. у судове засідання не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 , належним чином та завчасно повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася та не повідомила суду про причини своєї неявки.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, суд доходить таких висновків.
Так, між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 2203700198335 від 21.10.2019 року.
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором в повному обсязі.
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору Банк надає Клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту – 62000,00 грн; строк кредитування - 24 місяці; кінцева дата повернення Кредиту – 21.10.2021 року; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту з 21.10.2019 по 20.05.2020 - 5 % від суми кредиту; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту з 21.05.2020 по 20.11.2020 - 4 % від суми кредиту; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту з 21.11.2020 по 20.05.2021 - 3 % від суми кредит; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту з 21.05.2021 по 21.10.2021 - 1, 95 % від суми кредиту; процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001 % річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Кредитного договору платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплата процентів за користування Кредитом та Щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначається у Графіку платежів, який викладений у розділі 4 цього Договору.
Відповідно до Графіку платежів/розрахунків загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором загальна вартість кредиту – 113894,74 грн.
АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти у сумі 17 700,00 гривень шляхом їх перерахування на поточний рахунок клієнта, відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначений в договорі, що підтверджується Випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» по особовому рахунку за період з 21.10.2019 по 14.12.2021 за № 2203.6.000304272.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 14.12.2021 року у сумі 88887,38 грн, яка складається з: основного боргу – 52492,49 грн, відсотків – 0,89 грн, комісії – 36394,00 грн.
15.12.2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» був укладений Договір факторингу № 15/12/21, відповідно до п. 1.1 Розділу 1 якого Фактор (ТОВ «Цикл Фінанс») передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт (АТ «Банк Кредит Дніпро») відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитним Договором (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно з додатку 1.
Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (пункт 1.2 Розділу 1 Договору факторингу).
Відповідно до п. 6.1. Розділу 6 Договору факторингу у відповідності до умов цього Договору Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості.
Права Вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами та скріплення печатками (за наявності) Сторін акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку № 3 до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності (п. 6.2.2 п. 6.2 Розділу 6 Договору факторингу).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на стягнення заборгованості за кредитним договором № 22037000198335 від 21.10.2021 року в сумі 88887,38 грн.
Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання Позичальником зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України).
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови.
Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).
Кредитний договір № 22037000198335 від 21.10.2019 року укладений в паперовій формі шляхом його підписання сторонами, факт надання кредитних коштів позичальнику у встановленому договором розмірі підтверджений належними та допустимими доказами, а тому у відповідача виник обов`язок з повернення отриманих за кредитним договором коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також процентів за користування ними.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Умовами кредитного договору та Графіком платежів визначена періодичність, сума погашення та черговість оплати Позичальником заборгованості за кредитним договором, що включає погашення заборгованості за тілом кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідачка свої зобов`язання за договором виконала не в повному обсязі, сплативши основну суму заборгованості за кредитом у сумі 9507,51 гривень; проценти за користування кредитом у сумі 0,24 грн; комісію за обслуговування кредиту у сумі 15500,00 грн, чим порушила взяті на себе зобов`язання.
Відтак, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами є законними та обґрунтованими.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості з комісії, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 06 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит), які встановлюють для банків України методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості.
Одночасно з тим, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними щодо недопущення включення до умов договору про споживче кредитування несправедливих для споживача умов.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 суд дійшов до висновку, що оскільки «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), при цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кредитний договір у даній справі не містить положень про надання банком позичальнику будь-яких додаткових та/або супутніх послуг.
Одночасно з тим, у Графіку платежів зазначена необхідність внесення Позичальником щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості за період з 21.10.2019 по 21.10.2021 року у сумі 51894,00 грн.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, періодичність їх надання та вартість, що надаються банком та за які ним встановлена комісія за обслуговування кредиту. Також не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідних додаткових послуг, за які має бути сплачена комісія.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а також фактичного надання таких послуг відповідачеві, то положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості у сумі 51894,00 грн є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення комісії за розрахунково - касове обслуговування кредиту є незаконними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення, то наслідком визнання умов кредитного договору нікчемними є перерахунок відповідної заборгованості.
Так, відповідачка на виконання умов кредитного договору зі сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту сплатила 15500,00 грн, а тому з огляду на визнання такої умови договору нікчемною сума сплаченої комісії має бути зарахована в рахунок погашення процентів за користування кредитом та тіла кредиту.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини першої статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сплачена відповідачкою сума щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 15500,00 гривень, має бути зарахована в рахунок оплати суми кредиту, а саме процентів за користування кредитом у сумі 0,89 гривень, та основної суми боргу у сумі 15499,11 гривень.
Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 36993,38 гривень (52492,49 грн - 15499,11 грн (сплачене тіло кредиту) - 0,89 грн. (відсотки за користування кредитом) - 15500,00 грн (комісія)).
В межах даної справи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені ТОВ «Цикл Фінанс», яке набуло право вимоги щодо ОСОБА_1 на підставі договору факторингу, укладеного із первісним кредитором - АТ «Банк Кредит Дніпро».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 наведені кваліфікуючі ознаки договору факторингу, а саме договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» надав суду належним чином завірені копії наступних документів: Договір факторингу № 15/12/21 року, укладений 15.12.2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Банк Кредит Дніпро», Акту приймання - передачі прав вимоги (Додаток № 3), Витяг з Реєстру Боржників (Додаток № 1) до Договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року, платіжну інструкцію № 3251 від 15.12.2021 року про оплату фінансування за Договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року, що у своїй сукупності підтверджують факт переходу до позивача права грошової вимоги щодо відповідачки.
При цьому, у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати.
Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Суд дійшов висновку, що заборгованість за даним кредитним договором підлягає до стягнення у розмірі 36993,38 грн.
Згідно п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Із врахуванням наведеного, сума інфляційних витрат та трьох відсотків річних підлягає стягненню за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року за формулою ІІС = (ІІ1:100)х(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х…(ІІZ:100), де II1 – індекс інфляції за перший місяць прострочення, а IIZ – індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Таким чином, сума інфляційних збитків складає:
IIc (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.03538325.
Інфляційне збільшення: 36993,38 x 1.03538325 - 36993,38 = 1308,95 грн.
Окрім цього, 3% річних, за вказаний вище період становлять 215,88 грн, що також підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Цикл Фінанс».
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, перевіривши заявлені до стягнення суми заборгованості за кредитним договором умовам договору, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» суму заборгованості 38518,21 грн, що становить 42,31 % пред`явлених позовних вимог (38518,21 грн х 100 % / 91046,73 грн).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України).
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 6 000 грн.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами статті 141 ЦПК України.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1024,82 грн (2 422,40 грн х 42,31 %).
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частини восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, разом із позовною заявою позивач надав докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 6 000 грн, а саме Договір № 43453613/1 про надання правової допомоги від 25.03.2025 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А., Додаткову угоду № 22037000198335 від 21.07.2025 року, Детальний опис робіт (наданих послуг) від 21.07.2025 року, виконаних адвокатом Дорошенко М.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі Договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, Акт 22037000198335/ від 21.07.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката у сумі 6000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідачки на адресу суду не надходило, тому такі судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс».
Керуючись ст. 258, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 512 - 519, 610, 625, 1046 - 1049, 1054 - 1056, 1077 - 1079 Цивільного кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, ЄДРПОУ 43453613) заборгованість за кредитним договором №22037000198335 від 21.10.2019 року в розмірі 38518 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 21 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 36993 (тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн. 38 коп.; інфляційні втрати в розмірі 1308 (одна тисяча триста вісім) грн. 95 коп.; 3 % річних в розмірі 215 (двісті п`ятнадцять) грн. 88 коп.
В задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, ЄДРПОУ 43453613) судовий збір в розмірі 1024 (одна тисяча двадцять чотири) грн. 82 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        С.В.Унгурян
Повне судове рішення складено 13.01.2026 року.