Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
 	610/1869/25 2/610/206/2026 28 січня 2026 року	

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.
за участю 
секретаря: Ворони І.О.,

розглянувши у місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського (кол. Новомосковського) району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, 

в с т а н о в и в:

Позивач просить: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обгрунтування позову вказує, що вона з відповідачем перебувала у цивільному шлюбі, від якого вони мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Участь у вихованні дитини приймає лише вона та її теперішній чоловік. З відповідачем вони не проживають з початку 2021 року та з того часу відповідач жодної участі у житті дитини не приймає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, дитина батька навіть не пам`ятає через відсутність з ним будь-якого зв`язку. Стягнуті з відповідача аліменти на утримання доньки він не сплачує. Крім того, відповідач намагався оспорити своє батьківство щодо доньки, але на експертизу не з`явився. Отже, відповідач свідомо нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов 'язків з виховання та утримання своєї малолітньої доньки, в її житті він відсутній (а.с. 2-5).

Позивач просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала (а.с. 106).
Відповідач просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с. 75).
Представник третьої особи просив розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов підтримав (а.с. 105).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), від 05 березня 2025 року у справі № 336/1230/23 (провадження № 61-872св25).

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16). ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

10.01.2023 позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 " (а.с. 19).

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.04.2022 та довідки виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області позивач, її чоловік ОСОБА_5 та малолітня донька ОСОБА_3 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15, 18, 23, 33). 

Згідно з посвідченням від 20.04.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с. 24).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 17.12.2021 у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів об`єднану із зустрічним позовом ОСОБА_2 , третя особа: Балаклійський ВДРАЦС в Ізюмському районі Харківської області СМУЮ (м. Харків), про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу з використанням ДНК (а.с. 27-28).
З клопотання експерта від 07.12.2021 вбачається, що ним було порушено питання про необхідність з`явлення до експертної установи для надання біологічних зразків дитини ОСОБА_3 , її матері та батька (а.с. 29-31).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.06.2021 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-26).
13.02.2024 видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду (а.с. 32).

За характеристикою Личківського закладу дошкільної освіти "Пролісок" Личківської сільської ради від 18.08.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує їхній заклад з вересня 2022 року за дистанційною формою навчання, а з вересня 2024 року і по теперішній час за очною формою навчання. Окрім ОСОБА_9 в родині виховуються ще двоє дітей. Батьки дітей приділяють належну увагу до навчання та розвитку дітей. ОСОБА_5 приймає активну участь у вихованні та розвитку дитини, дбає про її матеріальне забезпечення, цікавиться навчанням та здобутками в дитячому садочку, дослухається до пропозицій вихователів групи щодо виховання дівчинки. В сім`ї дитини панує злагода, затишок, спокійна обстановка (а.с. 63).

Відповідно до довідки від 02.07.2025 та військового квитка солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 05.06.2025 по теперішній час (а.с. 47, 48-49, 76, 77-78).
18.08.2025 солдат ОСОБА_2 командувачем оперативно-стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " був нагороджений медаллю "За стійкість та відвагу" (а.с. 79).

Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20.08.2025, визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення обґрунтовано тим, що зі слів матері дитини її колишній цивільний чоловік ОСОБА_2 , батько дитини, фактично з початку 2021 року спільно не проживає, не відвідує дитину, вихованням та утриманням доньки не займається і не бажає займатися, фактично самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її здоров`ям, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує харчуванням та медичним доглядом, навіть не вітає з днем народження. Батько свідомо нехтує своїми обов`язками. Таке відношення негативно позначається на становленні та самоствердженні дитини, як особистості, та спричиняє душевні страждання. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, аліменти не платить, сукупний розмір заборгованості становить 114492,52 грн. Під час обстеження умов проживання дитини та її родичів за фактичною адресою місця проживання встановлено, що створені належні умови для проживання та розвитку дитини, дитина проживає разом з матір`ю, вітчимом, братом та сестрою, матір та вітчим займаються вихованням та доглядом дітей. Тому з метою захисту прав та інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне підняти перед районним судом клопотання щодо позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 12, 13, 59, 60-62).

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та підлягає оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку 
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав відповідача та чи відповідає позбавлення батьківських прав інтересам дитини, ґрунтується фактично на доводах позивача та документах, які суду не надано, тобто викладені в ньому доводи не підтверджено належними доказами у вигляді: акту обстеження житлово-побутових умов дитини, розрахунку заборгованості по аліментам; не було враховано думку відповідача при розгляді вказаного питання, який вочевидь проти позбавлення його батьківських прав, оскільки заперечував проти задоволення позову; не відображає взаємовідносин між батьком та малолітньою дитиною, їх ставлення між собою, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Також суд зважає на те, що батько заперечує проти позбавлення його батьківських прав та з 05.06.2025 перебуває на військовій службі, що об`єктивно заважає йому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Цей висновок суду підтверджується і відсутністю відомостей про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, за ухилення від виконання батьківських обов`язків тощо.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з матір`ю. 
Однак, доводи позивача про те, що донька знаходиться на повному її утриманні, відповідач допомоги не надає, участі у вихованні доньки не бере, її життям не цікавиться, ухиляючись таким чином від виконання своїх батьківських обов`язків, окрім як висновком органу опіки та піклування, зробленому, в основному, зі слів позивача, іншими матеріалами справи не підтверджено.
До того ж матеріали справи не містять доказів твердження позивача щодо наявності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів (розрахунку заборгованості тощо).
Позивачем не надано належних та допустимих, достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, як і не доведено, що інтереси дитини потребують позбавлення батька батьківських прав щодо неї.
Позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на вищевикладене та відсутність доказів про свідоме невиконання та нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками, суд не вбачає на даний час достатніх підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, 

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суду Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_3 .
Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського (кол. Новомосковського) району Дніпропетровської області, місцезнаходження: 51140, Дніпропетровська область, Самарівський (кол. Новомосковський) район, с. Личкове, вул. Центральна, буд. 103, код ЄДРПОУ 42714998.

Суддя Стригуненко В.М.