Справа № 420/36339/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.06.2025 № 20353/15-32-09-01-ДПС/ТД-ФС.
В обґрунтування позову зазначив, що на підставі акту Головного управління ДПС в Одеській області «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими для виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним» від 28.04.2025 року № 20353/15-32-09-01, відповідачем було винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.06.2025 № 20353/15-32-09-01-ДПС/ТД-ФС, якою було встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП України у зв`язку із неоформленням трудових відносин з шістьма особами водіями ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА», а саме Tumuklu Mustafa, Радовим Петро, Крутовським Денисом, Ertugrul Omet, Kurt Ibrаgim, Teke Mehmud та накладено штраф у сумі 480 000,00 гривень. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, зазначило, що дійсно позивачу на праві власності належать транспортні засоби, на якому вказані особи (водії) здійснювали перевезення вантажів. Однак, не перебували у трудових відносинах з позивачем, оскільки між позивачем та турецькою компанією-нерезидентом ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI протягом 2022-2023 років було укладено низку договорі оренди транспортних засобів, належних позивачу на праві власності, а також було укладено договір надання транспортних послуг, відповідно до якого позивач доручив ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI надати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом за його заявками, при цьому, перевезення мало здійснюватися водіями турецької компанії, що забезпечували технічну справність, заправку паливом та супровід транспортних засобів у процесі виконання перевезень. Зазначене також підтверджується листом ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI від 13.10.2025 року № б/н. Тому позивач вважає, що ним не було допущено порушень вимог ст. 24 КЗпП України, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню
Відповідач Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не погоджуючись із позовом надало суду відзив, в якому зазначило, що перевіркою підставі акту Головного управління ДПС в Одеській області від 28.04.2025 року № 20353/15-32-09-01 було встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої системи транспортних накладних (СMR) позивач ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» здійснило транспортні перевезення вантажів із залученням найманої праці водіїв. Отже, встановлено порушення вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: використання ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» найманої праці без належного оформлення трудових відносин (допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) з Tumuklu Mustafa, Радовим Петро, Крутовським Денисом, Ertugrul Omet, Kurt Ibrаgim, Teke Mehmud. Вищенаведені особи згідно транспортних накладних (CMR) декларувались як водії ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА», відповідно до доданих звітів (відомостей про трудові відносини осіб та період проходження військової служби; відомостей про нарахування заробітної плати) однак між позивачем та зазначеними особами відсутні трудові відносини. Щодо посилань позивача на договори оренди транспортних засобів та договір надання транспортних послуг з турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI, відповідач вважає, що вказані договори підтверджують нібито використання працівників іншого підприємства, що регламентується як Аутстафінг. При цьому, договір атустафінга це договір про надання аутстафінговою компанією своїх працівників для виконання роботи у замовника, такі працівники можуть підпорядковуватися трудовому розкладу замовника, мати свої робочі місця на території замовника, але аутстафінгова компанія виконує обов`язки роботодавця та виплачує щомісячну заробітну плату, при цьому, однією із умов договору аутстафінга є наявний договір між аутстафінговою компанією та роботодавцем про застосування праці працівника. Тому вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною, а позов не підлягає задоволенню.
До суду від представника позивача надійшов відповідь на відзив, в якому він не погодився із викладеними у відзиві твердженнями.
Також до суду надійшли від відповідача заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача наполягав на своїй позиції, викладеної у відзиві на позов.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Судом встановлені наступні обставини.
Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці отримано лист Головного управління ДПС в Одеській області від 26.05.2025 Nє9755/5/15-32-09-01, яким надано матеріали фактичної перевірки ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА», код ЄДРПОУ: 43952210, за податковою адресою: 65023, м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 30, кв. (офіс) та адресою здійснення господарської діяльності: Одеська обл., Одеській р-н., с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, буд. 15-А, оф. 16. Фахівцями управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку Товариства у термін з 17.04.2025 року по 25.04.2025 року, за результатами якої складено Акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб?єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов?язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним (далі - Акт) № 20353/15-32-09-01 від 28.04.2025.
Відповідно до Акту зазначено, що до відомостей які містяться в програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої системи транспортних накладних (CMR) ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» здійснило транспортні перевезення вантажів із залученням найманої праці водіїв, зокрема: 
- 01.03.2024 здійснено перевезення вантажів ТОВ «ІНТЕКС АГРАР» (Україна, 11a) 65089, Одеська область, місто Одеса, вул. Вільямса Академіка, б. 59-е, кімната одержувач IMPLANT COMPANY IRAQ ZAKHO, митна декларація 24UA401020012084U4, водієм Tumuklu Mustafa (паспорт НОМЕР_1 ), на транспортних засобах (вантажний сідловий тягач SCANIA, напівпричіп KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 ); 
- 23.04.2024 здійснено вантажів ТОВ «Вінницька птахофабрика» (24320, Україна, Ладижин, вул. Слобода, буд. 141) одержувач Al Hasanat for General Traidings and Food Supplies Со, митна декларація 24UA500500006191U4, водієм ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 ), вантажний сідловий тягач марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_4 
- 05.10.2023 здійснено перевезення вантажів ТОВ «ХАРКІВСЬКА ТОРГОВО- ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (62415, Харківська обл., Україна) одержувач AL-JABRI GENERAL TRADING COMPANI LIMITED LIABILITY Baghdad, № 81, 0013577U0, водієм Ertugrul Omer (паспорт НОМЕР_5 , на транспортних засобах (вантажний сідловий тягач марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_6 ); 
- 23.08.2022 здійснено перевезення вантажів ТОВ «АГРО СТАР ЮКРЕИН» (Україна, 65031, Одеська обд., м. Одеса, вуд. Промислова, б. 28 К) одержувач TR SOYLU YEM TARIM SANAYI VE TICARET A.S. ISTIKLAL-KURTPINAR OSB MAH.ATATURK CAD. NO: MURATLI/TEKIRDAG TURKEY, митна декларація UAS00090/2022/008886, водієм Kurt Ibrahim (паспорт НОМЕР_7 ), транспортних засобах (вантажний сідловий тягач марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_8 , напівприч
- 21.08.2022 здійснено перевезення вантажів ТОВ «РАЙКОМІЯ» (Україна, 65031, Одеська обд., м. Одеса, вуд. Хімічна, б. 1/2) одержувач TR SOYTEX TARIM VE YEM SAN.TIC.LTD.STI Konak Mh, Egitimciler Cd, Mesciog lu Plaza, No:2, Kat:5, Daire: 19 Nilufer/Bursa водієм Teke Mehmut (паспорт НОМЕР_9 ), на транспортних засобах (вантажний сідловий тягач SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_10 , напівпричіп SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_11 ); 
- 20.07.2022 здійснено перевезення вантажів ТОВ «РАЙКОМІЯ» (Україна, 65031, Одеська обл., м. Одеса, вуд. Хімічна, б. 1/2) одержувач TR YASMINA NUTS BAKLIYAT SANAYI VE TICARET LIMITEDSIRKETI FATIH MAH. GAZI MUSTAFA KEMAL BULVARI BLV.KURTULUS LIFE KURTULUS LIFE PLAZA KAPINO:18 MEZIYU/MERSIN, UA500130/2022/011931, водієм ОСОБА_2 , на транспортних засобах SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_12 , напвпричіп SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_11 ). 
У розділі 3 Акта зазначено, що на підставі даних з Єдиної автоматизованої системи транспортних накладних (CMR), ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» упродовж 2022-2024 років здійснювало міжнародні вантажні перевезення за участі шести водіїв Tumuklu Mustafa, Радовим Петром, Ertugrul Omer, Kurt Ibrahim, Teke Mehmut та Крутовським Денисом та з ними не було належним чином оформлено трудові відносини, що є порушенням статті 24 КЗпП України. 
Не погоджуючись із викладеними в акті фактами, позивач в особі представника надало 07.05.2025 року запереченнях на акт, в якому було зазначено, що перевезення здійснювались з використанням орендованих транспортних засобів, і за умовами укладеного з турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI договору надання транспортних послуг.
З наданих до заперечень на Акт документів вбачається, що 01.01.2022 року між ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» та турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI було укладено договір надання транспортних послуг № 1/1-2022, відповідно до якого позивач доручає, а турецька компанія зобов`язується надати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом за його заявками, а перевезення здійснюється водіями турецької компанії, що забезпечували технічну справність, заправку паливом та супровід транспортних засобів у процесі виконання перевезень.
Також судом встановлено, що між ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» та турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI було укладено низку договорів оренди транспортного засобу, відповідно до яких орендодавець (позивач) передає в тимчасове користування орендареві автомобілі які належать орендодавцеві на праві приватної власності. 
Відповідно до п. 1.2. вказаних договорів орендар бере на себе усі витрати пов?язані з використанням автомобіля у своїй діяльності.
Відповідно до умов користування відповідними автотранспортними засобами їх обслуговування, заправлення та зберігання покладається на орендаря протягом строку дії договору з моменту їх передачі останньому до моменту повернення власнику. 
Отже, згідно умов договорів оренди, транспортні перевезення вантажів здійснювалися без залучення найманої праці водіїв підприємства. 
Відповідно до п. 1.1 договору оренди від 31.12.2022 № 3-2022, орендодавець передає в тимчасове користування орендареві автомобілі які належать орендодавцеві на праві приватної власності серед яких зазначені BH4721PX (на якому здійснювали перевезення Tumuklu Mustafa та Радовий Петро). 
Відповідно до п. 1.1 договору оренди від 01.12.2022 № 2-2022, орендодавець передає в тимчасове користування орендареві автомобілі, які належать орендодавцеві на праві приватної власності серед яких зазначений BH1309XF (на якому здійснював перевезення Ertugrul Omer). 
Відповідно до п. 1.1 договору оренди від 01.01.2022 № 1-2022 в редакції чинній на 02.01.2022, орендодавець передає в тимчасове користування орендареві автомобілі які належать орендодавцеві на праві приватної власності серед яких зазначені BH22180E/ AI3253XF (на якому здійснював перевезення Kurt Ibrahim), BH55490C/BH1256XF (на якому здійснювали перевезення Теkе Mehmut та Крутовський Денис). 
Судом також встановлено, що за вказаними укладеними між позивачем та турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI договорами оренди транспортних засобів та договором надання транспортних послуг були складені відповідні заявки, підписані акти наданих послуг.
Крім того, листом турецької компанії ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI від 13.10.2025 року було зазначено, що у процесі взаємодії між нею та ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» було укладено низку договорів оренди транспортних засобів, а також договори, які передбачали надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, зокрема, відповідно до умов договорів оренди від 01.01.2022 №1-2022, 01.12.2022 №2-2022 та 31.12.2022 №3-2022, компанія ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» передавала ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI у тимчасове користування власні автомобілі, що використовувалися для перевезення товарів. Перевезення виконувалися водіями турецької компанії, які забезпечували технічну справність, заправку паливом та супровід транспортних засобів у процесі виконання перевезень. Крім того, між сторонами діяв договір, відповідно до якого за заявками ТОВ «Зелал Україна» здійснювалося транспортування продукції орендованими автомобілями, з повним забезпеченням з боку турецької компанії.
За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. 
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Ті, хто працює, мають право на страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів та право на відпочинок (статті 44, 45 Конституції України). 
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України). 
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (преамбула до цього Кодексу). 
Зокрема, частиною першою статті 3 Кодексу Законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. 
Статтею 4 цього ж Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. 
Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 Кодексу Законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом). 
За приписами статті 23 Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути: 
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 
3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. 
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 
Статтею 24 Кодексу Законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. 
Додержання письмової форми є обов`язковим: 
1) при організованому наборі працівників; 
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 
3) при укладенні контракту; 
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 
7) в інших випадках, передбачених законодавством України. 
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. 
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Частиною першою статті 265 Кодексу Законів про працю України встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзаци перший, другий частини другої статті 265 Кодексу Законів про працю України). 
За висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеними, зокрема, у постанові від 19.05.2021 у справі №2340/4811/18, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. 
При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами, в тому числі, статті 208 Цивільного кодексу України 
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
За приписами статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. 
За загальними положеннями про найм (оренду) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України). 
Предметом договору найму, відповідно до норм частини першої статті 760 Цивільного кодексу України, може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). 
Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 Цивільного кодексу України). 
За приписами статей 800, 801 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу. 
Наймач зобов`язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач. 
Отже, за договором найму (оренди) транспортного засобу (автомобіля) на визначених у цьому договорі умовах і упродовж вказаного у ньому строку за обумовленою між сторонами платою здійснюється володіння і користування відповідним рухомим майном, а наймач має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, у тому числі - вантажу, з використанням наданого у найм майна (транспортних засобів).
Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору. 
За положеннями частини першої статті 854 Цивільного кодексу України замовник виплачує належну підрядчику суму за результатами виконаної роботи. 
Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).
Так, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.06.2020 у справі №815/5427/17, на яку наявне посилання у касаційній скарзі, а також у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 (провадження №К/9901/15518/18), від 13.06.2019 у справі №815/954/18 (провадження №К/9901/3195/19), у справі №1840/2507/18 (провадження №К/9901/10124/19), у справі №824/896/18-а (провадження №К/9901/10149/19) та від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18. 
Характерними ж ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327 (далі також Класифікатор професій); обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо. 
Такий висновок щодо застосування норм права неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 14.05.2020 (справа №640/1099/19), від 09.07.2020 (справа №821/851/17), від 02.02.2021 (справа №0540/5987/18-а) та інших постановах Верховного Суду.
Особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці і якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень частини третьої статті 24 Кодексу Законів про працю України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі. 
В залежності від характеру трудових функцій, обсягу роботи, її систематичності та постійності (сезонності) тощо, трудові договори можуть укладатись на невизначений строк (безстроковий договір), на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (строковий договір) або ж на час виконання певної роботи. Таке правове регулювання трудових відносин щодо видів договорів наведено у статті 23 Кодексу Законів про працю України. 
При цьому виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. 
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. 
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. 
Основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. 
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а. 
При цьому, шляхом укладення з особою цивільно-правового договору порушуються права такої особи, оскільки юридичні та фізичні особи-підприємці, залучаючи працівників до найманої оплачуваної праці та укладаючи з такими особами цивільно-правові договори, замість трудових, позбавляють останніх основних прав та гарантій, встановлених Конституцією (стаття 43-46) та законами України, а саме: на оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, права на відпочинок, на щорічні і додаткові оплачувані відпустки, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади тощо. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а.
Так, досліджуючи наявні в матеріалах справи наявні договори надання транспортних послуг та договори оренди транспортних послуг, а також і акти про надання послуг, судом встановлено, що вони містять відомості про конкретний обсяг виконаної роботи, зокрема, інформації про те, які саме перевезення і яких вантажів було здійснено. 
Розрахунки здійснювались за результатами виконаних одного або декількох конкретних перевезень, тобто за виконану роботу (за надані послуги) упродовж певного періоду часу.
Тобто, після виконання певного постановленого позивачем завдання з перевезення вантажу дія договорів і відносин між сторонами припинялась. 
Такі обставини справи засвідчують, що оплата фізичним особам, вказаним у спірній постанові, позивачем не здійснювалась, вказані особи не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача, тобто зазначені особи не були в трудових відносинах із позивачем.
При цьому, зазначення цих осіб у відомостях, які містяться в програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої системи транспортних накладних (CMR) як водії ТОВ «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА», не спростовують висновків про те, що вказані особи були у трудових відносинах із позивачем.
При цьому, суд враховує, що позиція позивача щодо надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції була послідовною, позивач надав відповідні документи (договори оренди, договір надання транспортних послуг) ще до своїх заперечень на Акт перевірки.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо того, що укладені між позивачем та турецькою компанією ZELAL ULUS.TAS.PET.URN.INS.TAAH.GIDA TARIM URN.SAN. ve TIC.LTD. STI договори оренди та договір надання транспортних послуг підтверджують використання працівників іншого підприємства, що регламентується як Аутстафінг, суд зазначає наступне.
Термін «аутстафінг» у законодавстві України не закріплений, проте норми, визначені статтею 39 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VІ «Про зайнятість населення» (далі - Закон №5067-VІ), поширюються на правовідносини, що виникають під час провадження діяльності суб`єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, що є тотожним природі договору аутстафінгу.
Згідно підпункту 14.1.183 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. 
Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін. 
Предметом договору аутстафінгу (договору надання послуг) є послуга з надання аутстафінговою компанією працівників для виконання ними робіт у замовника. Такі працівники можуть підпорядковуватися трудовому розкладу замовника, мати свої робочі місця на території замовника, але аутстафінгова компанія виконує обов`язки роботодавця і виплачує щомісячну заробітну плату цим працівникам.
Приписами статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу. 
За таких обставин, укладення договору аутстафінгу не суперечить вимогам чинного законодавства України. 
Згідно частини першої статті 37 Закону №5067-VІ суб`єкти господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, співпрацюють з територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, шляхом: 
1) укладення договорів про співпрацю за окремими напрямами діяльності, у тому числі для обміну даними про вільні робочі місця (вакансії); 
2) проведення спільних заходів (проектів); 
3) консультування з метою вдосконалення професійної практики та надання послуг роботодавцям і особам, що шукають роботу, в тому числі тих, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. 
Відповідно до частини першої статті 39 Закону №5067-VІ діяльність суб`єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. 
Порядок видачі дозволу на наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку видачі дозволу на наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2003 № 359 (далі - Порядок № 359), діяльність суб`єкта господарювання - роботодавця з наймання працівників для застосування їх праці іншим роботодавцем зазначається ним у реєстраційній картці, що підтверджує проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, як один з основних видів діяльності та провадиться лише на підставі дозволу, виданого Державною службою зайнятості (далі - Служба).
Пунктом 5 Порядку № 359 визначено порядок отримання такого дозволу. Рішення про видачу дозволу (відмову у його видачі) приймається Службою та оформляється наказом протягом 10 робочих днів з дати реєстрації заяви. Інформація про прийняте рішення (видачу, відмову у видачі або анулювання дозволу) розміщується на офіційному веб-сайті Служби. 
Абзацом 3 частини першої статті 39 Закону №5067-VІ визначено, що суб`єкти господарювання - роботодавці, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, направляють працівників за умови, якщо це передбачено колективним договором такого роботодавця, та за наявності згоди первинної профспілкової організації і зобов`язані: 
1) укласти договір з роботодавцем про застосування праці працівника; 
2) виплачувати працівникові заробітну плату в розмірі, не нижчому, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом, та заробітної плати, яку отримує працівник у роботодавця за виконання такої ж роботи; 
3) забезпечувати працівнику час роботи та відпочинку на умовах, визначених для працівників роботодавця, що передбачено умовами колективного договору та правилами внутрішнього трудового розпорядку; 
4) нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на користь працівника; 
5) не перешкоджати укладенню трудового договору між працівником та роботодавцем, у якого виконувалися ним роботи. 
Згідно частини другої вищевказаної статті Закону №5067-VІ забороняється діяльність суб`єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця без дозволу. 
Так, зі змісту укладеного вбачається, що він за своїм змістом не є типовим договором Аутсафінгу, оскільки містить в собі ширше коло обов`язків сторін, не має змістом лише отримання найманої праці, адже в ньому передбачені обов`язки перевезення вантажу позивача, що виконувалось водіями турецької компанії, які забезпечували технічну справність, заправку паливом та супровід транспортних засобів в процесі виконання перевезень.
Таким чином, суд дійшов до висновку про протиправність винесеної відповідачем постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.06.2025 № 20353/15-32-09-01-ДПС/ТД-ФС, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 760,00 гривень.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.06.2025 № 20353/15-32-09-01-ДПС/ТД-ФС.
Стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА».
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України. 

Суддя Ю. В. Харченко

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛАЛ УКРАЇНА» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.