ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/7088/25
20 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів
ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач ), у якому просила ухвалити рішення, яким:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом № 7791- 7520/Г-02/8-1900/25 від 31.10.2025 у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017, з 19.06.2017 по 30.04.2018 у подвійному розмірі та проведення перерахунку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 30.09.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017, з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільському та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, на думку позивачки, при призначенні пенсії їй до страхового стажу протиправно не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що й слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Відповідач, у встановлений судом строк, подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень представник вказав, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Правом на пільгове обчислення страхового стажу користуються особи, які працювали у вище зазначених закладах до 01 січня 2004 року. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку. Позивачці пенсію за віком на пільгових умовах призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням стажу по 29.02.2024 та становить 44 роки 05 місяців 26 днів. До стажу роботи враховано періоди навчання з 01.09.1988 по 02.03.1992 та періоди роботи з 01.05.1992 по 15.01.1997 та з 16.10.1997 по 31.12.2003 в подвійному розмірі. Період з 16.01.1997 по 15.10.1997 не враховано в подвійному обчисленні, оскільки позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Період роботи з 01.01.2004 по 29.02.2024 зарахований в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку. Враховуючи все вище наведене, підстави для перерахунку пенсії у позивача відсутні.
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали суду від 18.12.2025 про відкриття провадження у справі доставлено відповідачам через електронний кабінет 18.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільському та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані обставини не заперечуються відповідачем.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, який повинен зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі.
У відповідь на вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом № 7791-7520/Г-02/8-1900/25 від 31.10.2025 повідомило, що за результатами розгляду документів пенсійної справи, до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки, додатково долучених документів та за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до сплачених страхових внесків. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років та при нарахуванні пенсії за віком, за кожен повний рік роботи до страхового стажу зараховується в одинарному розмірі. Страховий стаж становить 44 роки 05 місяців 26 днів (враховано по 29.02.2024). Підстав для проведення перерахунку пенсійної виплати немає.
Дослідженням трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 07.05.1992 встановлено, що в ній містяться записи щодо трудової діяльності позивачки з 01.05.1992 по 29.05.2017, з 19.06.2017 по 30.04.2018 у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері зокрема:
- запис № 2 - 01.05.1992 прийнята на роботу на посаду медсестри диференціально-діагностичного пульмонологічного відділу Бережанського РТД. Бережанський ОКПТ диспансер (наказ по РТД № 68 від 01.05.92);
- запис № 3 - 03.10.2005 у зв`язку з реорганізацією рахувати медичною сестрою (палатною) тубвідділу (наказ № 34 від 03.10.2005);
- запис № 4 - 06.07.2009 Бережанський обласний комунальний протитуберкульозний диспансер переіменовано на Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер (підстава: розпорядження голови обл. ради №110 від 02.07.2009 наказ № 28/4 від 06.07.2009);
- запис № 5 - 09.12.2009 присвоєна вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності "Сестринська справа" (наказ № 192 від 09.12.2009 по ГУОЗ);
- запис № 6 - 01.01.2011 назву посади "медична сестра (палатна)" змінено на "сестра медична стаціонару" для приведення у відповідність з Національним класифікатором України "Класифікатор професій ДК 003:2010" (наказ № 49 від 30.12.2010);
- запис № 6 - 26.11.2012 Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер переіменовано на Комунальна установа Тернопільської обласної ради "Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер" (наказ № 50 від 26.11.2012);
- запис № 7 - 29.05.2017 звільнена за власним бажанням (вихід на пенсію) ст. 38 КЗпПУ (наказ № 10 від 25.05.2017);
- запис № 8 - 19.06.2017 прийнята сестрою медичною стаціонару (наказ № 12 від 14.06.2017);
- запис № 9 - 30.04.2018 звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України (наказ № 23 від 23.04.2018).
Вважаючи таку відмову відповідача у перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Мотивувальна частина
Предметом спору у даній справі по суті відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії та зарахуванні, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За правилами, встановленими частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною третьою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Однак, нормами пункту 16 розділу "Прикінцеві положенння" Закону № 1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
З огляду на системний аналіз зазначених норм, суд дійшов висновку, що Закон № 1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною.
Стаття 24 Закону № 1058-IV також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Таким чином, робота у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я дає право на зарахування стажу роботи у цих закладах у подвійному розмірі.
Так, відповідачем не заперечується, а матеріалами адміністративної справи, а саме записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.05.1992 підтверджується, що позивачка з 01.05.1992 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 працювала у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері на посаду медсестри.
Так, згідно з листом № 7791-7520/Г-02/8-1900/25 від 31.10.2025 відповідач зарахував період роботи позивачки з 01.05.1992 по 15.01.1997 та з 16.10.1997 по 31.12.2003 в подвійному обчисленні, втім періоди роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері на посаді палатної медичної сестри відповідачем зараховано в одинарному розмірі.
Таку відмову у зарахуванні, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, відповідач мотивує тим, що правом на пільгове обчислення страхового стажу користуються особи, які працювали у вище зазначених закладах до 01 січня 2004 року. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку.
Суд зазначає, що станом на момент зарахування до трудового стажу позивачки періодів роботи з 01.05.1992 по 29.05.2017, з 19.06.2017 по 30.04.2018 у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, діяв Закон України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 05.07.2001 № 2586-111 (далі - Закон № 2586-111).
Пунктами 7, 12 частини першої статті 1 Закону № 2586-111 передбачено, що протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за № 514 від 16.17.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.
Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" від 19.07.1995 № 133, особливо небезпечною інфекційною хворобою є туберкульоз.
Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 № 625/0/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, № 16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Отже, Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер, як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є протитуберкульозним закладом для лікування інфекційної хвороби.
Суд зауважує, що необґрунтованим є твердження відповідача що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та вислугу років, оскільки вимогами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Суд звертає увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною другою статті 6, 8, частиною другою статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Слід зазначити, що у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення", вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України "Про пенсійне забезпечення" був прийнятий раніше за Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 24 Закону № 1058-IV та статті 60 Закону № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, які, у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є обов`язковими для врахування.
Суд наголошує, що не є спірним у даній справі та не заперечується відповідачами, що з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 позивачка працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я.
За правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку що не зарахування відповідачем, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері є протиправним.
Висновки за результатами розгляду справи
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Судові витрати
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання позовної заяви до суду, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 1.442057773.1 від 11.12.2025.
Оскільки позов підлягає до задоволення, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Водночас у позові позивачка заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами сьомою, дев`ятою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Судом встановлено, що позовну заяву підписала позивачка ОСОБА_1 , будь-яких відомостей, що позов підготовлений та подався адвокатам заява не містить. 
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачкою надано до суду договір № 01122505 від 01.12.2025 про надання правової допомоги/юридичних послуг укладений з ТОВ "Центром правової допомоги "Консультація юриста" та акт приймання передачі наданих послуг № 01122505 від 01.12.2025.
За змістом пункту 1.2. перелік юридичних послуг договору, види та обсяг юридичної допомоги, що надається, включає проєкт позовної заяви до суду. У пункті 3.1 розмір оплати вказана сума 10000,00 грн.
Однак, ні зміст вказаного договору, ні акт приймання передачі наданих послуг не вказують на зв`язок між позовною заявою у цій справі і витратами, вказаними у договорі від 01.12.2025 та не підтверджують того, що ці витрати пов`язані із професійною правничою допомогою адвоката у цій справі.
Відтак, відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які вказували б на витрати на професійну правничу допомогу позивача в межах розгляду конкретної цієї адміністративної справи, суду не надано, а тому такі не підлягають до стягнення з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 у подвійному розмірі та проведення перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 30.09.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ: 14035769). 

Головуючий суддя Юзьків М.І.