ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 548/764/24
провадження № 61-7337св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом):  ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року в складі судді Старокожка В. П. та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року в складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог первісного позову
1. У березні 2024 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі - АТ «ОГС «Полтавагаз») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 4 819,98 грн.
2. Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року № 1384/27829. 
3. Цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ, яким на території Полтавської області є АТ «Полтавагаз», обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. 
4. Умови цього договору однакові для усіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. 
5. При вирішенні усіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» і Кодексом газорозподільних систем. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
6. Фактом згоди приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є надання підписаної ним 07 квітня 2016 року заяви-приєднання, сплата рахунку та документально підтверджене споживання газу за адресою, за якою укладено договір розподілу природного газу. 
7. Боржник не звертався з письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на об`єкт за вищевказаною адресою, тобто є таким, що приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу. За умовами укладеного договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідно до внесених змін з 01 січня 2020 року розділено оплату за природний газ на оплату за газ як товар та оплату за послугу з його розподілу (доставки).
8. Пунктом 1 Глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що проведення розрахунків споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюється виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачується споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Для кожного споживача річна замовлена потужність визначається окремо, залежно від обсягу споживання природного газу об`єктом за попередній газовий рік. Тобто, щомісяця відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного договору до сплати боржнику нараховується відповідна сума, яку він має сплачувати відповідно до пункту 6.6. договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. 
9. Відповідно до даних облікової бази АТ «Полтавагаз» споживачу ОСОБА_1 присвоєно персональний о/р НОМЕР_1 як суб`єкту ринку природного газу за адресою об`єкта розподілу природного газу: АДРЕСА_1 . 
10. Станом на 28 березня 2024 року за вказаною адресою об`єкта розподілу природного газу сума заборгованості становить 4 819,98 грн, яка утворилась за період із січня 2023 до березня 2024 року включно. 07 лютого 2024 року позивачем з метою досудового врегулювання спору надіслано чергову претензію боржнику з вимогою сплатити заборгованість за послуги з розподілу природного газу, яку боржником отримано. 
11. 05 липня 2023 року та 29 листопада 2023 року позивач звертався до суду з заявами про видачу судового наказу, якими просив стягнути заборгованість із ОСОБА_1 , 18 липня 2023 року та 05 Грудня 2023 року було видано судові накази в справі № 548/1493/23 та № 548/2772/23. 
12. 08 серпня 2023 року в справі № 548/1493/23 та 15 грудня 2023 року в справі № 548/2772/23 судом скасовано судові накази за заявою боржника, оскільки він не визнає себе споживачем послуг.
Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову
13. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив: визнати безпідставним та скасувати борг у сумі 4 819,98 грн, нарахований АТ «Полтавагаз» для сплати за розподіл природного газу за період січня 2023 року до березня 2024 року включно; заборонити АТ «Полтавагаз» за даними оператора ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» нараховувати ОСОБА_1 будь-які заборгованості та нарахування, 
будь-які сплати за розподіл природного газу; заборонити АТ «Полтавагаз» використовувати дані оператора ТОВ «Нафтогаз України» для здійснення нарахувань ОСОБА_1 за розподіл природного газу за весь період дії договору постачання природного газу побутовим споживачам; зобов`язати АТ «Полтавагаз» відшкодувати завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 10 315,37 грн, якими АТ «Полтавагаз» заволоділо шахрайським шляхом, ввівши споживача ОСОБА_1 в оману, використовуючи дані іншої компанії, а саме ТОВ «Нафтогаз України», з яким 23 вересня 2021 року укладено договір; зобов`язати АТ «Полтавагаз» відшкодувати витрачений ОСОБА_1 час на підготовку відзиву та зустрічної позовної заяви з розрахунку 72 робочі години в сумі 100 грн/год, загалом сума складає 7 200 грн; зобов`язати АТ «Полтавагаз» відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 200 000 грн.
14. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Закон України № №1540-VIII), була створена Указом Президента Петра Порошенка від 27 серпня 2014 року № 694. Конституційний Суд України рішенням від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 визнав низку положень Закону України 
№ 1540-VIII неконституційними. Конституційний Суд України зазначив, що визначений законом статус НКРЕКП не відповідає положенням Конституції. Оскільки позивач АТ «Полтавагаз» посилається на постанови НКРЕКП, які не відповідають положенням Конституції, то відповідно і ці постанови є неконституційними. 
15. Тобто, на переконання ОСОБА_1 , АТ «Полтавагаз» створив незаконну схему з незаконного заволодіння коштами, ввівши в оману його,як споживача, які були ним сплачені в розмірі 10 315,37 грн та якими, наразі, хоче незаконно заволодіти під виглядом стягнення заборгованості в сумі 4 819,98 грн за надання фіктивної послуги з розподілу природного газу.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
16. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, первісний позов задоволено.
17. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 4 819,98 грн та 3 028 грн судового збору.
18. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
19. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши факт наявності договірних правовідносин між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 , який отримував послуги з розподілу природного газу, проте, обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату належним чином не здійснював, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та стягнення заборгованості, та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
20. Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, додатково вказав, що ОСОБА_1 не спростовано факт договірних правовідносин з АТ «Полтавагаз», оскільки сам відповідач підтвердив, що є споживачем природного газу, а в справі наявні докази на підтвердження таких правовідносин, зокрема підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 07 квітня 2016 року, здійснення періодичної оплати за вказану послугу в період з січня 2020 року до червня 2023 року.
21. Водночас, судом не здобуто доказів і таких не надано ОСОБА_1 , що він не є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до належного відповідачу будинку, так само відсутні відомості про звернення споживача щодо відключення від споживання природного газу. Натомість ОСОБА_1 в усіх зверненнях до суду вказує, що споживає природний газ та сплачує за вказану послугу. 
22. Полтавський апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги щодо відсутності в АТ «Полтавагаз» ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, оскільки така видана на підставі постанови НКРЕКП від 26 березня 2015 року № 929.
23. Також, апеляційним судом враховано, що постановою НКРЕКП від 07 жовтня 2019 року № 2080 внесені зміни до Кодексу газорозподільних систем, відповідно до яких з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послуги з розподілу природного газу, а саме споживачі повинні сплачувати послуги з розподілу природного газу окремо від вартості спожитого газу.
24. Резюмуючи, суд апеляційної інстанції, врахувавши висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року в справі №642/2858/16, від 07 листопада 2020 року в справі № 712/8916/17, вказав, що для приєднання до умов договору розподілу природного газу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву-приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року.
26. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
27. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити.
28. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц, від 12 березня 2019 року в справі № 913/204/18, від 07 жовтня 2019 року в справі № 826/15733/15, від 10 березня 2020 року в справі № 160/108/19, від 09 червня 2022 року в справі № 520/2098/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); недослідження зібраних в справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання про витребування доказів, встановлення обставин справи, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
29. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що факт користування і оплати за природний газ не є доказом укладення договору на розподіл газу, а наявність особового рахунку № НОМЕР_2 , який присвоєно відповідно до договору про надання населенню послуг газопостачання від 24 березня 2006 року № 3122, не означає приєднання до умов договору розподілу природного газу.
30. Судами попередніх інстанцій належно не досліджено та помилково визнано як належні докази документи, подані АТ «Полтавагаз», а саме: розрахунок заборгованості та довідку, які не підтверджені первинними документами, не ідентифікують назву підприємства, не підписані виконавцем та керівником підприємства, відсутня печатка юридичної особи.
31. Хорольським районним судом Полтавської області не досліджено, а позивачем не надано доказів публікації у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Голос України» від 30 жовтня 2015 року типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, а також доказів надання пропозиції ОСОБА_1 укласти з ним договір розподілу природного газу на умовах вказаного типового договору та заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача. Судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 цієї газети не отримував та не був підписаний на цю газету, а АТ «Полтавагаз» не довів факту надання пропозиції укласти з ним саме типовий договір.
32. Судом першої інстанції не досліджено, а АТ «Полтавагаз» не надано доказів видачі йому організацією з назвою НКРЕКП ліцензії на розподіл саме природнього газу, про що ОСОБА_1 неодноразово наголошував під час судового засідання. Не досліджено також фактів відсутності реєстрації в Міністерстві юстиції України постанови НКРЕКП про встановлення тарифу на розподіл природного газу для АТ Оператор ГРС «Полтавагаз», що доводить безпідставність «Розрахунку заборгованості» або «Довідки» АТ «Полтавагаз». Тобто, оскільки постанова НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ Оператор ГРС «Полтавагаз» не зареєстрована у відповідності до вимог статті 117 Конституції України та Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», то вона чинності ще не набула, тому тариф, вказаний в ній, не є обов`язковим для ОСОБА_1 . Тому вважає, що тарифу на розподіл газу, встановленого відповідно до законодавства, ще немає. Судом першої інстанції не досліджено факт відсутності утворення НКРЕКП саме Кабінетом Міністрів України. Адже, чи є належним видавником нормативно-правових актів НКРЕКП, утворений Указом Президента України, який немає конституційних повноважень на утворення державних органів влади, крім дорадчих , консультативних та допоміжних для самого Президента. Немає підстав і для позову, оскільки немає порушеного ОСОБА_1 права АТ «Полтавагаз». АТ «Полтавагаз» з пропозицією сплати послуг по вказаному тарифу не звертався, а ОСОБА_1 з АТ «Полтавагаз» на двосторонній основі не узгоджували запропонований ним інший тариф.
33. На переконання ОСОБА_1 Хорольський районний суд Полтавської області мав звернутися до Верховного Суду для вирішення питання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
34. У липні 2025 року АТ «Полтавагаз» подало до Верховного Суду через систему «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило відмовити в задоволенні касаційної скарги, а судові рішення попередніх інстанцій залишити в силі.
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
35.  ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за адерсою: АДРЕСА_1 .
36. АТ «Полтавагаз» є постачальником природного газу в Полтавській області, зокрема, до домоволодіння АДРЕСА_1 .
37. Послуги з постачання природного газу надаються ОСОБА_1 на підставі договору про надання послуг з газопостачання від 24 березня 2006 року № 2122, що було підтверджено в судовому засіданні споживачем.
38. Факт правовідносин між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 щодо розподілу природного газу підтверджено підписаною споживачем 
заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 07 квітня 2016 року, здійсненням періодичної оплати за вказану послугу в період з січня 2021 року до червня 2023 року.
39. 20 січня 2024 року ОСОБА_1 отримав від АТ «Полтавагаз» повідомлення від 17 січня 2024 року № 000574446, за змістом якого у нього як побутового споживача станом на 17 січня 2024 року наявний борг за розподіл природного газу у розмірі 3 835,26 грн, а тому у разі непогашення заборгованості товариство буде змушене припинити газопостачання.
40. 10 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав від АТ «Полтавагаз» попередження, за змістом якого у нього як побутового споживача станом на 01 лютого 2024 року наявний борг за розподіл природного газу у розмірі 4 491,74 грн.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
41. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
43. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
44. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
45. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
46. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
47. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
48. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
49. Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
50. Відповідно до пункту 39 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, газовидобувне підприємство, споживач.
51. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
52. Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
53. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
54. Доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
55. Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції 
оперативно-технологічного управління.
56. Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
57. Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором.
58. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26 березня 2015 року № 929 ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Полтавської області в зоні розташування газорозподільної системи надано АТ «Полтавагаз».
59. Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу
60. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
61. Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VІ цього Кодексу.
62. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом (абзац перший пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ).
63. Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
64. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
65. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається
66. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.
67. Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
68. Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
69. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
70. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
71. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21), від 14 вересня 2022 року в справа № 717/341/21 (провадження № 61-20726св21), від 10 жовтня 2023 року в справі № 339/221/20 (провадження № 61-5287св22)
72. Установивши, що оператором газорозподільної системи на території Полтавської області на підставі відповідної ліцензії є АТ «Полтавагаз», а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_1 , фактично споживає природний газ та сплачує його вартість, ОСОБА_1 особисто підписав 
заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), який частково сплатив вартість цієї послуги, суд першої інстанції, з яким погодилася апеляційна інстанція, дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
73. Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що акцептування ОСОБА_1 договору про розподіл природного газу, а отже, і факт його приєднання як побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення ним дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу та сплата його вартості, підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу особисто споживачем, часткова сплата цієї послуги.
74. Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що споживання природного газу не є доказом приєднання споживача до послуги розподілу природного газу є необґрунтованими, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
75.  ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, оплачував їх, та відповідно отримував і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачував вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед АТ «Полтавагаз», яке є оператором газорозподільної системи на території Полтавської області, у розмірі 4 819,98 грн. 
76. Розрахунок вказаної заборгованості здійснено АТ «Полтавагаз» за період з січня 2023 року до березня 2024 року відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Полтавагаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.
77. Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 перевірено судами першої та апеляційної інстанції та висновки щодо оцінки якого містяться у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішеннях. ОСОБА_1 зазначеного розрахунку не спростував та своїх контррозрахунків не навів.
78. Відповідно безпідставними є доводи касаційної скарги про недослідження зібраних в справі доказів та встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
79. Зазначена ОСОБА_1 підстава касаційного оскарження як то відмова в задоволенні клопотання про витребування доказів є необґрунтованою, оскільки в касаційній скарзі не зазначено, у витребуванні якого саме доказу заявнику було відмовлено, та яку обставину такий доказ має спростувати або підтвердити саме в межах цієї справи № 548/764/24, тобто щодо наявності заборгованості з розподілу природного газу (первісний позов) або: її відсутності; підстав для її скасування; заборони використання даних іншого оператора для здійснення нарахувань щодо розподілу природного газу; відшкодування збитків в тій сумі, яка сплачена за послуги розподілу природного газу, визнавши таке заволодіння шахрайським шляхом, в зв`язку й з цим відшкодування моральної шкоди.
80. При цьому, Верховний Суд враховує, що ухвалою Хорольського районного суду від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про витребування доказів з тих підстав, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не зазначив обставин, які ці докази можуть підтвердити або спростувати.
81. Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам суду касаційної інстанції, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
82. Верховний Суд відхиляє аргумент касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій не врахували, що позивачем не надано доказів публікації у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Голос України» від 30 жовтня 2015 року типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, а також доказів надання пропозиції ОСОБА_1 укласти з ним договір розподілу природного газу на умовах вказаного типового договору та заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача, оскільки за встановлених судами обставин справи ОСОБА_1 особисто підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу.
83. Також суд касаційної інстанції відхиляє довід касаційної скарги, що АТ «Полтавагаз» не надано доказів видачі йому ліцензії на розподіл саме природнього газу, оскільки вказане спростовано встановленими судами попередніх інстанцій обставинами про наявність такої ліцензії на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26 березня 2015 року № 929.
84. Не заслуговує на увагу аргумент касаційної скарги про відсутність реєстрації в Міністерстві юстиції України постанови НКРЕКП про встановлення тарифу на розподіл природного газу для АТ «Полтавагаз», оскільки відповідна постанова від 22 грудня 2021 року № 2764 набрала чинності після її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП, а саме 01 січня 2022 року. Отже, згаданий нормативно-правовий акт набрав чинності за процедурою промульгації, тобто у спосіб їх офіційного опублікування (оприлюднення).
85. Подібний висновок за подібних обставин справи викладено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 339/221/20.
86. Верховий Суд відхиляє довід ОСОБА_1 про відсутність утворення НКРЕКП саме Кабінетом Міністрів України, оскільки діяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не є предметом розгляду в цій справі № 548/764/24.
87. Посилання ОСОБА_1 на те, що Хорольський районний суд Полтавської області мав звернутися до Верховного Суду для вирішення питання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта є безпідставним з огляду на таке.
88. Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
89. В цій справі № 548/764/24 спір (первісний та зустрічний позови) виник щодо наявності/відсутності за побутовим споживачем ОСОБА_2 заборгованості з розподілу природного газу. Отже вказані правовідносини регулюються чинним Законом України «Про ринок природного газу», який є спеціальним для застосування в цій справі.
90. Суди першої та апеляційної інстанцій, здійснюючи розгляд справи № 548/764/24, застосували, зокрема Закон України «Про ринок природного газу» та Цивільний кодекс України, які є основною законодавчою базою для врегулювання подібних правовідносин.
91. Водночас, інші нормативно-правові акти, як-то постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є допоміжним правовим ресурсом, який деталізує конкретні правовідносини.
92. Хорольський районний суд Полтавської області та Полтавський апеляційний суд не вбачали підстав для висновку, що закон чи інший правовий акт, застосовані цими судами суперечать Конституції України, Верховний Суд таких обставин також не встановив. Серед іншого такий довід, в переважній більшості стосується доводів та міркувань ОСОБА_1 щодо діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, проте, як вже зазначено діяльність вказаної комісії не є предметом розгляду в цій справі № 548/764/24.
93. Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого в означеній вище частині ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
94. З урахуванням того, що інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
95. Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
96. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
97. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
98.  Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року залишити без задоволення.
2. Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
О. В. Ступак