21.01.26
22-ц/812/127/26
Справа № 477/2692/24 Головуючий в 1-й інстанції Козаченко Р. В. 
Провадження 22-ц/812/127/26 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О. 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючої - судді – Ямкової О. О.,
суддів – Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем судового засідання: Лівшенком О. С.,
за участю: позивачки- ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
Приватного підприємства фірми (ПП) «СІДКОРН»
на рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, описку в якому усунуто за ухвалою того ж суду від 22 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Козаченка Р. В. в приміщенні суду в місті Миколаєві о 13 год 20 хв, зі складенням повного рішення 6 жовтня 2025року, у справі 
за позовом
ОСОБА_1 до ПП «СІДКОРН» 
про стягнення боргу з орендної плати,-
В С Т А Н О В И В:

 
22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПП фірма «СІДКОРН» про стягнення на її користь заборгованості з орендної плати за період 2023-2024рр, з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних, на загальну суму 102 418 грн 56 коп. та відшкодування компенсації моральної шкоди в розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що є власницею земельних ділянок площами 6,68га та 4,38га або загальною - 11,06 га з кадастровими номерами 4823381700:07:000:0723 та 4823381700:07:000:0724, які розташовані на території Коларівської сільської ради Жовтневого (наразі – Миколаївського) району Миколаївської області. 
1 серпня 2017 року між нею та ПП фірма «СІДКОРН» укладено договір оренди вказаних земельних ділянок строком на сім років з виплатою орендної плати в розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки землі, а саме до 10 листопада 2024 року, так як угода зареєстрована у відповідному реєстрі 10 листопада 2017 року. 
Під час дії договору, в період 2018-2022рр відповідач став допускати порушення строків своєчасної виплати орендної плати, а за 2023-2024рр взагалі не здійснив платежів за користування землею. 
Тому, з огляду на нормативну грошову оцінку землі станом на 1.01.2019 за 1 га в сумі 23 693 грн 50 коп. та коефіцієнт індексації на 2023 рік в розмірі 1.051, а також з урахуванням зведеного індексу інфляції за період з 1.01.2019 по 31.12.2022 в розмірі 1.82, розмір орендної плати за платне користування земельними ділянками загальною площею 11,06 га за 2023 рік повинен становити 62 436 грн 28 коп., який відповідачем на користь позивачки з відрахуванням податків та зборів в сумі 50 261 грн 21 коп. не сплачено.
За такого, не сплачена сума оренди за 2023 рік підлягає сплаті на користь позивачки з урахуванням інфляційних втрат за час прострочення її виплати за період з 15.11.2023 по 1.10.2024 в розмірі 4 807 грн 59 коп. та 3% річних на суму 1 717 грн, що в цілому за 2023 рік складає борг в розмірі 68 960 грн 87 коп.
Також за період платного користування у 2024 році відповідачем не сплачена орендна плата на суму 32 825 грн 02 коп., інфляційні витрати за період з 25.08.2024 по 1.10.2024 в розмірі 492 грн 38 коп. та 3% річних на суму 140 грн 29 коп., а всього 33 457 грн 69 коп.
Тобто посилаючись на ці обставини, як суттєві порушення умов договору, та наявність заборгованості з орендної плати за 2023-2024рр, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь борг з орендної плати, з урахуванням втрат від інфляції і 3% річних, та компенсацію заподіяної їй, у зв`язку з протиправної поведінкою орендаря, моральної шкоди в розмірі 6 000 грн, що є достатнім розміром для відновлення її стану. 
25 листопада 2024 року ПП фірма «СІДКОРН» надало відзив на позовну заяву, де вказало на необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що внаслідок ведення у 2022 році бойових дій в межах міста Миколаєва, де знаходиться виробнича база підприємства, її було пошкоджено та знищено посівний матеріал. Земельні ділянки, що належать позивачці теж розташовані в межах території, яка до 11.11.2022 р визнавалася територією ведення бойових дій, а після їх припинення стала територією, що засмічена вибухонебезпечними матеріалами, внаслідок чого підприємство в період з лютого 2022 року по листопад 2024 року не могло використовувати цю землю за її призначенням. Тобто в цей період земельні ділянки під час ведення бойових дій на цих територіях були забрудненими вибухонебезпечними предметами, що унеможливлювало їх використання, про що підприємством орендодавиця належним чином повідомлялася. А тому відповідач має бути звільнений від відповідальності, оскільки порушення зобов`язання сталося не з його вини, а внаслідок настання обставин непереборної сили. 
Посилався на відповідну судову практику.
У відповіді на відзив позивачка заперечила доводи підприємства, які вважала неспроможними з огляду на те, що бойові дії на території Миколаївської області та знищення майна відповідача є недоречними, з огляду на часткову виплату орендної плати за 2022 рік та засівання земельних ділянок, що обробляються підприємством, у 2024 році зі збором врожаю, після закінчення строку дії її договорів. Також звертала увагу, що пільги підприємству зі сплати податку не надані, а підприємство звернулося за розмінуванням території, після направлення її вимоги зі сплати з орендної плати. 
Одночасно у відповіді просила допитати осіб у якості свідків. 
Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 8 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення поданого нею позову.
31 грудня 2024 року представником відповідача надані заперечення на відповідь позивачки, у яких ним зазначено, що часткова сплата орендної плати за 2022 рік не є свідченням використання підприємством землі, що передана йому в оренду, оскільки факт ведення на цих територіях бойових дій є загально відомим та не потребує доведення. Усі акти про розмінування земельних ділянок, хоча не є прив`язаними до кадастрових номерів ділянок, але підтверджують проведення робіт за звернення підприємства із зазначенням ділянок, в тому числі, що належать на праві власності позивачці.
3 лютого 2025 року позивачкою ОСОБА_1 подана заява про збільшення позовних вимог, за якою вона просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість з орендної плати за період 2023-2024рр, з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних, на загальну суму 130 624 грн 54 коп. та відшкодування компенсації моральної шкоди в розмірі 6 000 грн.
Також надала в цей же день доводи проти заперечень відповідача.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2025 року заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду спільно з раніше поданою ОСОБА_1 позовною заявою.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2025 року від ГУ ДСНС України в Миколаївській області витребувана інформація стосовно складення акту про розмінування від 1 листопада 2024 року.
16 червня 2025 року представником позивачки надані копії документів у непридатному для читання вигляді стосовно статистики та форми про засівання території, заповненої підприємством.
8 липня 2025 року представником підприємства надані додаткові пояснення стосовно визначення нормативно грошової оцінки землі за укладеними сторонами договорами та клопотання про долучення доказів про розмінування територій.
10 липня 2025 року позивачкою до суду подані заперечення на доводи відповідача, з посилання на викривлення підприємством фактів та спотворення реальності, в яких надана особиста оцінка складеним операторами протимінної діяльності актам про розмінування територій.
28 липня 2025 року ГУ ДСНС України в Миколаївській області направило на вимогу суду пояснення та копії документів.
Рішенням Вітовського (раніше -Жовтневого) районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, в якому усунуто описки за ухвалою того ж суду від 22 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення на її користь з ПП фірма «СІДКОРН» заборгованості за орендною платою за 2023-2024 роки у загальній сумі 44 692 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Розподілено судові витрати. 
Ухвалюючи рішення, суд виходив з недоведеності відповідачем обставин стосовно неможливості використання земельних ділянок, що належать позивачці, які можливо були засіяні в період 2023-2024рр, внаслідок чого є підстави для стягнення заборгованості з орендної плати за цей період, без стягнення втрат від інфляції та 3% річних, а також компенсації моральної шкоди, з урахуванням непередбачуваних обставин, які не залежали від волі відповідача з дотримання строків виплати орендної плати. 
В апеляційній скарзі ПП фірма «СІДКОРН», посилаючись на те що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив його скасувати в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за орендною платою за 2023-2024 роки та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги товариство посилалося на те, що місцевим судом не враховано, що внаслідок збройної агресії російської федерації та ведення бойових дій, ПП фірма «СІДКОРН» було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність на орендованих земельних ділянках, що належать позивачки. Майно підприємства було знищено, що унеможливило нормальне функціонування та виконання договірних зобов`язань. Неможливість використання земельної ділянки через її розташування на території, де спочатку велися бойові дії, а потім на території можливих бойових дій впродовж усього 2022-2023рр, фактичне знищення майна товариства, потенційне замінування та пов`язана з цим загроза життю та здоров`ю працівників є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило належне виконання зобов`язань за договором оренди.
Крім того внаслідок військового вторгнення виникли обставини, які є форс-мажорними. 
Посилався на відповідну судову практику.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вважала її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що рішення суду постановлено з правильним встановленням обставин справи та застосуванням норм матеріального права. 
Вважала посилання товариства на акти про розмінування територій та знищення майна товариства не належними доказами у справі. Спростувала посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин, зазначивши, що вони не призвели до неможливості використання відповідачем земельних ділянок, що знаходилися у нього в оренді, що в свою чергу підтверджено збором ним врожаю у 2024 році, а тому таке не може слугувати підставою для звільнення від виконання зобов`язань.
Справа розглянута у суді апеляційної інстанції за відсутності представниці відповідача, за її належним повідомленням та відмові у задоволенні заявленого нею клопотання про відкладення слухання справи, та у присутності позивачки та її представника, із закінченням розгляду справи за їх відсутності, у зв`язку із залишенням ними зали судового засідання на свій розсуд. 
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах. 
Аналіз вище вказаних норм права дає підстави виснувати, що розмір, строки сплати орендної плати є суттєвими умовами договору, належне виконання яких покладено на орендаря. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1 на підставі виданих державних актів про право власності належать земельні ділянки із кадастровими номерами 4823381700:07:000:0723 та 4823381700:07:000:0724, площами 6,68га та 4,38га або загальною площею - 11,06га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах Коларівської ради Жовтневого (нині Миколаївського) району Миколаївської області (т.1 а.с.11-24). 
1 серпня 2017 року ці земельні ділянки передані ОСОБА_1 в оренду ПП фірма «СІДКОРН» на підставі окремих договорів оренди зі строком їх платного використання на сім років до 31 грудня 2024 року та зі сплатою 50% орендної плати у строк до 25 серпня та 50% до 15 листопада поточного року у відповідності до пунктів 2.1-2.2 у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислення якої відбувається з урахуванням індексації за рік. В разі неврожаю з причин погодних умов та стихійного лиха орендна плата може регулюватися між орендарем та орендодавицею (пункт 2.2). При сплаті орендної плати товариством, як податковим агентом, утримуються податки та збори (т.1 а.с.17-24).
Судом встановлено та визнано сторонами, що в період 2023 року і 2024 року включно орендар припинив виплачувати орендну плату на користь позивачки у повному обсязі.
Посилаючись саме на ці обставини, позивачка просила стягнути на її користь борг за період 2023-2024 років.
При цьому рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань зі сплати орендної плати, а також відмови у стягненні компенсації моральної шкоди не оскаржено учасниками справи та не є предметом апеляційного перегляду. 
Тому, переглядаючи справу виключно в частині задоволених вимог, слід врахувати, що відповідач ПП фірма «СІДКОРН», погодився з не виконанням ним обов`язку зі сплати орендної плати в повному обсязі за період 2023-2024 роки, але заперечував проти її стягнення, посилаючись на обставини непереборної сили, які акцептували сторони у договорі, та неможливості використання ним земельних ділянок, що належать позивачці, за призначенням, у зв`язку з веденням на цій території активних бойових дій у 2022 році та забрудненістю землі вибухонебезпечними предметами після визначення статусу цієї території, як території можливих бойових дій. 
В той же час, задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу з орендної плати, суд першої інстанції частково погодився з наведеними відповідачем обставинами за період неможливості використання землі під час активних бойових дій на цій території у 2022 році, де розташовані земельні ділянки, що належать позивачці та передані в оренду відповідачу, але одночасно не взяв до уваги доводи відповідача про забрудненість ділянки вибухонебезпечними предметами, так як вважав, що ним не надано до суду належних доказів про обстеження земельних ділянок, визнання їх непридатними для використання або надання пільг для їх оподаткування, а також врахував збір врожаю підприємством у 2024 році з можливим використанням належних позивачці земельних ділянок, і тому дійшов висновку про недоведеність товариством цих обставин за допомогою належних доказів.
Проте, з такими висновками повністю погодитися не можна, так як вони не відповідають нормам матеріального права і не узгоджуються з встановленими обставинами справи.
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.
 
Після введення на території країни воєнного стану, Торгово – промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України. 
 
У листі Торгово – промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
 
У подальшому, вже 7 жовтня 2022 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», якими рада визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення. 
 
До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.
 
За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Мішково-Погорілівська територіальна громада, в межах якої розташовані земельні ділянки, належать позивачці, віднесена до територій активних бойових дій у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.
 
Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року«Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Мішково-Погорілівську територіальну громаду, починаючи 11 листопада 2022 року віднесено до територій можливих бойових дій та територій на яких ведуться ( велися) бойові дії.
 
За змістом пункту 4.1 договорів оренди погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання стало наслідком нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні орендодавець, ні орендар не спроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, засухи, землетруси, інші стихійні явища природи, військові дії тощо) (т.1 а.с.17, 20). 
Отже, враховуючи зміст договору, в якому сторони акцептували обставини, які доводяться, як вчинення порушення умов договору не з вини сторони, що є підставою для її звільнення від відповідальності, та загальновідомі обставини, які в силу частини 3 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також не вимагають від орендаря їх додаткового доведення, зокрема, за допомогою сертифікатів Торгово-промислової палати чи будь-яких інших доказів, слід виснувати, що починаючи з 24 лютого 2022 року на території України, зокрема, на території Мішково-Погорілівської територіальної громади, в межах якої знаходиться територія Каравелівського старостинського округу (раніше Коларівської сільської ради), яка включає належні позивачці земельні ділянки, настали обставини непереборної сили, які унеможливили виконання орендарем своїх обов`язків за договором, зокрема з використання землі за призначенням та сплаті ним на користь орендодавиці орендної плати.
 
Також статтями 283?.1 та 283?.2 Податкового Кодексу України, з відсиланням на порядок, встановлений Кабінетом Міністрів України, у розрізі прийняття рішень з метою надання суб`єкту господарювання податкових пільг, безальтернативно визначено статус такого об`єкта оподаткування, яким є земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та вказують на період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, який починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. У цьому разі підставою для нарахування чи не нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.
 
При тому порядок надання наведених пільг пов`язаний зі зверненням платника податку та прийняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування чи військової адміністрації про встановлення податкових пільг, період надання яких завершується фактом обстеження території операторами протимінної діяльності та визнання земельної ділянки придатною для використання. 
 
Сам факт прийняття органом місцевого самоврядування чи військовою адміністрацією рішення про надання чи відмову у наданні податкових пільг не є свідченням зміни статусу земельної ділянки, що знаходилася в межах території, де велися активні бойові дії, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, до статусу її визнання придатною до використання, в тому числі і підтвердженням факту здійснення суб`єктом господарювання господарської діяльності на таких землях, які перебували в межах таких територій до їх обстеження операторами протимінної діяльності з визнанням придатними для використання. 
 
Тобто, у разі наявності таких земельних ділянок, для реалізації свого права на звільнення від сплати плати за землю суб`єкт господарювання має лише надати заяву до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, а не заяву про проведення розмінування території чи доводити іншим шляхом наявність чи відсутність забруднення земельної ділянки, оскільки обов`язок обстеження землі покладено не на заявника, а на суб`єкта владних повноважень, який в іншому випадку може скористатися даними Державного земельного кадастру. 
 
В цьому разі, відповідачем за матеріалами справи підтверджено свої звернення у 2024 році з метою проведення обстеження та розмінування орендованих земельних ділянок та встановлення пільг зі сплати податків до сільського голови Мішково-Погорілівської сільської ради, начальника ГУ ДСНС України в Миколаївській області, голови МОВА і голови Миколаївської обласної ради (т.1 а.с.71-93), а також шляхом видачі розпорядження від 26.12.2022р про зупинення проведення сільгоспробіт на земельних ділянках, які знаходяться в оренді підприємства, зокрема, з кадастровими номерами 4823381700:07:000:0723 та 4823381700:07:000:0724, до виконання робіт з очищення (розмінування) даних земельних ділянок (т.1 а.с.91), в межах якого підприємством здійснені наступні звернення до компетентних органів.
 
Надано ПП фірма «СІДКОРН» до суду і акт від 4.04.2022р про пошкодження і знищення майна підприємства, зокрема, сільгосппродукції, на загальну суму 9 327 000 грн, відомості про внесення за аналогічними обставинами зі знищення майна підприємства до Єдиного реєстру досудових розслідувань 7.03.2022р та повідомлення про знищення майна ПП фірма «СІДКОРН» 11.03.2022р під час обстрілу міста Миколаєва (т.1 а.с.73, 81-82). Інформація про пошкоджено цього майна ПП фірма «СІДКОРН» в умовах російської агресії включена Мішково-Погорілівською сільською радою до наявного переліку за дорученням облдержадміністрації від 11.03.022 №989/05-24/2-22 (т.1 а.с.77).
 
Крім того, за довідкою сільського голови Мішково-Погорілівської сільської ради від 11.07.2024 (т.1 а.с.80), ним в цей день до Управління з питань цивільного захисту Миколаївської обласної військової адміністрації направлено заявку для проведення робіт з обстеження на наявність вибухонебезпечних предметів на 22х земельних ділянках, в тому числі з кадастровими номерами 4823381700:07:000:0723 та 4823381700:07:000:0724, що належать на праві власності позивачки.
 
За отриманою від Мішково-Погорілівської сільської ради заявкою оператором протимінної діяльності «Представництво DCA в Україні» організовано та здійснено заходи з нетехнічного обстеження в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради, біля села Капустине, 22х земельних ділянках, в тому числі з кадастровими номерами 4823381700:07:000:0723 та 4823381700:07:000:0724 (т.1 а.с.215). Після чого про виявлені залишки вибухонебезпечних предметів «Представництво DCA в Україні» повідомлено ДСНС України, піротехнічними підрозділами якого в подальшому, в період з 18 вересня по 25 жовтня 2024 року здійснено обстеження та очищення від залишків вибухонебезпечних предметів зазначених територій, про що складено відповідні акти та зроблені фото (т.1 а.с.83-90, 194-235).
 
Таким чином відповідачем в судовому порядку підтверджено вчинення дій, направлених на очищення території, на якій велися активні бойові дії від можливих забруднень вибухонебезпечними предметами, з метою можливості використання земель, що надані підприємству в оренду, за цільовим використанням, а саме: видано розпорядження про зупинення проведення сільськогосподарських робіт до обстеження та очищення земельних ділянок; направлені відповідні звернення; за отриманим зверненням орендаря, сільським головою подана відповідна заявка до Управління з питань цивільного захисту Миколаївської обласної військової адміністрації, яким в свою чергу, така заявка направлена до оператора протимінної діяльності «Представництво DCA в Україні», яким організовано та здійснено заходи з нетехнічного обстеження в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради; після чого оператором протимінної діяльності подана заявка до ДСНС України для проведення обстеження та безпосереднього очищення земель від вибухонебезпечних предметів; на підставі чого піротехнічними підрозділами ДСНС України в період, починаючи з 18 вересня по 25 жовтня 2024 року, здійснено обстеження та очищення від залишків вибухонебезпечних предметів зазначених територій, про що складено відповідні акти, які є підставою для початку здійснення господарської діяльності підприємством. 
 
Відповідно до статей 76, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнані загальновідомими не потребують доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Тому аналізуючи наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Мішково-Погорілівської сільської ради (територіальної громади), в межах якої знаходяться спірні земельні ділянки, в період 2022 року відносилася до територій активних бойових дій, а після 11.11.2022р є територією можливих бойових дій, внаслідок чого земельні ділянки в межах цієї території визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, який починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії на відповідній території, та закінчується їх обстеження операторами протимінної діяльності з визнанням придатними для використання, датою якого за обставинами справи є закінчення обстеження та очищення території піротехнічними підрозділами ДСНС України, проведених в період з 18 вересня по 25 жовтня 2024 року.
 
Для цього операторами протимінної діяльності на підставі заявки: орендар – сільський голова - Управління з питань цивільного захисту Миколаївської обласної військової адміністрації - оператор протимінної діяльності «Представництво DCA в Україні» - піротехнічні підрозділи ДСНС України, складено відповідні акти про обстеження земельних ділянок, що знаходяться в оренді відповідача. В той же час, слід зауважити, що звернень із цих питань до операторів протимінної діяльності в період 2023-2024рр з боку позивачки, як власниці землі, не мало місця.
 
За наведеного стверджувати, що земельні ділянки, зокрема, належні позивачці, могли використовуватися за призначенням до закінчення встановлення їх придатними до використання, до 24 жовтня 2024 року, серед 22х інших земельних ділянок, обстеження яких проведено компетентними службами, не є слушним, внаслідок чого висновки суду першої інстанції за цими обставинами, які ґрунтуються на доводах позивачки, скриншоті повідомлення без адресату та фото невідомого походження, не заслуговують на увагу.
 
Копії листування між орендарями та орендарем надані позивачкою за період 2019 року не має відношення до предмету спору (т.1 а.с.25-28), а копії відповідей, що надані ПП фірма «СІДКОРН» від 12.02.2024 і від 11.12.2023 (т.1 а.с.29-30) невідомому колу осіб щодо не проведення ним господарської діяльності з початком російської агресії та неможливості сплати орендної плати за 2023 рік, а також можливої виплаті при зборі врожаю у 2024 році і втраті посивів соняшнику у 2023 році, не лише не спростовують обставин ускладнення введення приватним підприємством господарської діяльності, а ще не підтверджують засів соняшника у 2023 році на землях, що належать позивачці, за якими разом з 22ма земельними ділянками відповідачем подані заяви на проведення обстеження та зупинення господарської діяльності на цих землях до визначення їх придатними для використання. 
 
Не є правильним, у цьому разі, і обґрунтування судом своїх висновків і на статистичних узагальнених даних про збір врожаю за 2024 рік, за яким неможливо встановити обробіток спірних земельних ділянок в період 2023-2024рр до визнання їх приданими до використання, після проведення обстеження.
 
Не є слушним також і рішення органу місцевого самоврядування про відмову у встановленні пільги з оподаткування земельних ділянок, що належать на праві власності позивачці та знаходяться на правах оренди у відповідача, з огляду на те, що таке рішення приймається виключно за зверненням власників земельних ділянок або землекористувачів ділянок державної чи комунальної форм власності, а відомості про звернення позивачки, як власниці земельних ділянок у справі відсутні.
 
Отже, оскільки відомості про звернення позивачки, як власниці земельних ділянок, що знаходилися в оренді ПП фірма «СІДКОРН», відсутні, а підстави для встановлення пільг за зверненням орендаря сільська рада або військова адміністрація не знайшли, то ці обставини стосовно відсутності встановлення пільгового оподаткування для земель забруднених вибухонебезпечними речовинами, не можуть бути підтвердженням щодо використання підприємством спірних земель в період 2023-2024рр на правах оренди. 
 
За такого помилково вважаючи можливість використання земельних ділянок у 2023 році до проведення обстеження в період 18 вересня по 24 жовтня 2024 року, суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не лише не відповідають обставинам справи та загальновідомим обставинам, а ще і не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють визначення та віднесення земель до статусу місць, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключало можливість використання орендарем предмета оренди за призначенням та за умовами договору є непереборною обставиною, на яку орендар не має впливу. При тому судом на підставі одних і тих же обставин зроблено два взаємовиключних висновки, як підставу для стягнення боргу за орендною платою, та одночасно для відмови у стягненні втрат від інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань з її сплати.
 
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Зміст цього підпункту узгоджується та відповідає положенням частини 6 статті 762 ЦК України, за яким наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельні ділянки, які знаходилися в межах громади, що визнана, як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могли бути використані орендарем за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого відповідач, як орендар та наймач майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені та акцептовані його сторонами.
Дії орендаря за цей час є добросовісними, оскільки він не лише вживав заходів, звертаючись до компетентних органів з питань визнання ділянок потенційно забрудненими для проведення господарської діяльності, а ще і регламентував свою діяльність відповідним чином, не ухиляючись свідомо від виконання умов договору оренди та до початку продовження господарської діяльності дочекався рішення операторів протимінної діяльності про обстеження та очищення земель з визнанням їх придатними до використання. 
В той час, як орендодавиця, в межах наділених їй прав, не зверталася до сільської або військової адміністрації стосовно встановлення пільг з оподаткування та до операторів протимінної діяльності з приводу обстеження належних їй земельних ділянок, а сподівалася, що її права будуть реалізовані іншою особою - орендарем. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі обставини та надані на їх підтвердження докази суд у відповідності до статті 89 ЦПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При тому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Отже, в цьому разі колегія суддів виходить із цих стандартів доказування, коли оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, та приходить до висновку, що факти, які розглядаються та стосуються неможливості відповідачем ПП фірма «СІДКОРН» в період 2023-2024рр використовувати за цільовим призначенням земельні ділянки, що належать позивачці, внаслідок потенційного забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду з підстав визначених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову щодо стягнення орендної плати за період 2023-2024 роки. 
 
Рішення суду в частині відмови у стягненні втрат від інфляції та 3% річних, а також компенсації моральної шкоди не оскаржено учасниками справи, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
 
Що стосується іншої додаткової аргументації позивачки, що наведена нею у відзиві на подану відповідачем апеляційну скаргу, з огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року в частині застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, то колегією суддів наведені усі мотиви прийнятого рішення, із прийняттям або відхиленням основних аргументів сторін, які стосуються предмета спору та предмету доказування. 
У зв`язку зі скасуванням рішення суду в частині задоволених вимог та ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України наявні підстави для компенсації понесених судових витрат відповідача за перегляд справи в суді апеляційної інстанції. З позивачки на користь відповідача слід стягнути 2 428 грн 07 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми «СІДКОРН» – задовольнити.
Рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, в якому усунуто описку за ухвалою того ж суду від 22 жовтня 2025 року, в частині задоволених позовних вимог  скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за період 2023-2024рр.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства фірми «СІДКОРН» 2 428 грн 07 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча      О. О. Ямкова
Судді       Т. В. Крамаренко 
О. В. Локтіонова