ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/209/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від прокурора- Черніговська О.С. на підставі посвідчення;
від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв- не з`явився;
від Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області смт.Ольшанське Миколаївської області-не з`явився;
від Державного спеціалізованого господарського підприємство «Ліси України», м. Київ-не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року, суддя першої інстанції Олейняш Е.М., повний текст складено та підписано 16.10.2025 року.
у справі № 915/209/24
за позовом Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації
до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв
до відповідача-2: Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, смт.Ольшанське Миколаївської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», м. Київ
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У лютому 2024 року Заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв та Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, смт.Ольшанське Миколаївської області, в якій просив суд:
усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126;
усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 (№ 1 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу);
усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.05.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га, розташованої в межах території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор, посилаючись на наявність у нього законних підстав для представництва інтересів держави, зазначив, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га.
На підставі цієї технічної документації сформовано та зареєстровано у Державному земельному кадастрі, у тому числі земельну ділянку площею 26, 8317 га (кадастровий номер 4824281200:05:000:0126, дата реєстрації 12.05.2020), в межах Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області. Зазначена ділянка сформована, як землі запасу сільськогосподарського призначення державної власності.
В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ передано територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 38,1832 га, що розташовані в межах території вказаної селищної ради, згідно з актом приймання – передачі, в тому числі у комунальну власність передано земельну ділянку площею 26, 8317 га (кадастровий номер 4824281200:05:000:0126, порядковий номер 1).
На підставі вказаного наказу 08.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Ольшанською селищною радою зареєстровано право комунальної власності на ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, про що вчинено запис № 41438600.
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 на час її інвентаризації та реєстрації у Державному земельному кадастрі, а також передачі її у комунальну власність і на теперішній час, частково накладається на землі державного лісового фонду України (квартал № 15, виділи 7, 9, 10, 13-15, 17-19, квартал № 16, виділи 1, 9 – 11 Андріївського лісництва), належить до земель державного лісового фонду та не вилучались з постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Враховуючи викладене, наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ, наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 24.02.2021 № 60-ОТГ видано з порушеннями вимог земельного та лісового законодавства.
В результаті проведеної інвентаризації зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 та останню віднесено до земель сільськогосподарського призначення, тобто, фактично відбулось її вилучення із земель державного лісового фонду.
Посилаючись на ст. 116, 141, 149 Земельного кодексу України, прокуратур зазначає, що вилучення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб належить до виключних повноважень Кабінету Міністрів України (на той час). Проте, водночас, за інформаціями Секретаріату Кабінету Міністрів України та Миколаївської обласної державної адміністрації рішення (розпорядження) про вилучення або припинення права постійного користування земельними ділянками, що перебувають у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» та інших лісогосподарських підприємств, зміну їх цільового призначення не приймались.
Отже, на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, на підставі якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 та віднесено до земель сільськогосподарського призначення, від 24.02.2021 № 60-ОТГ, яким зазначену земельну ділянку передано у комунальну власність, в односторонньому та позасудовому порядку, з перевищенням наданих законом повноважень, незаконно вилучено поза волею належного розпорядника – держави в особі Кабінету Міністрів України та постійного землекористувача – філії «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» спірну земельну ділянку із земель лісогосподарського призначення зі зміною її цільового призначення та всупереч встановленого мораторію на вилучення земель, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства.
Незаконне вилучення Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області земельної ділянки лісового фонду, розпоряджатися якою не уповноважений вказаний орган державної влади, із земель державного лісового фонду в подальшому призвело до зміни її правового статусу, а саме, державна власність змінена на комунальну, а розпорядник – з держави на територіальну громаду.
Таким чином, із власності держави, в особі Кабінету Міністрів України, поза волею власника вибула земельна ділянка державного лісового фонду.
Право державної власності на спірні земельні ділянки, які частково накладаються на землі державного лісового фонду, та перебувають у постійному користуванні державного підприємства, не могло припинитися внаслідок прийняття рішення органом виконавчої влади, який відповідно до своєї компетенції не був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду.
Ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт земельних відносин з іншими межами, цільовим призначенням та кадастровим номером. Отже, з метою реального поновлення прав держави, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 підлягає скасуванню.
Прокурором також зазначено, що спірна земельна ділянка будучи частково землею лісогосподарського призначення, що надана у постійне користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства, не може належати до комунальної власності, тому порушення прав держави щодо цієї ділянки не пов`язані із позбавленням володіння та підлягають захисту шляхом з`явлення вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (негаторний позов).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року у справі №915/209/24 (суддя Олейняш Е.М.) позовні вимоги прокурора задоволено частково; усунуто перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації, м. Миколаїв, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126; усунено перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації, м. Миколаїв у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.05.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га, розташованої в межах території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області; стягнуто з відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області м. Миколаїв на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп; стягнуто з відповідача Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання наказу Держгеокадастру України від 21.02.2019 № 59 проведено інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності, за результатами якої наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ затверджено відповідну технічну документацію та сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га.
У подальшому, на підставі наказу від 24.02.2021 № 60-ОТГ, зазначену земельну ділянку передано у комунальну власність, а право комунальної власності Ольшанської селищної ради зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, суд установив, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування, які згідно з п. 7 Порядку проведення інвентаризації земель є обов`язковими для використання, сформована земельна ділянка частково (площею 22,31 га) накладається на землі державного лісового фонду Андріївського лісництва. Вказані обставини підтверджені матеріалами Укрдержліспроекту, Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ліси України» і не спростовані належними доказами з боку відповідачів.
Суд дійшов висновку, що на момент проведення інвентаризації, державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та передачі її у комунальну власність спірна земельна ділянка в частині накладення належала до земель державного лісового фонду, не вилучалась з постійного користування державного лісогосподарського підприємства, а рішень уповноважених органів щодо зміни її цільового призначення або припинення права постійного користування не приймалось.
За таких обставин суд визнав, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затверджуючи технічну документацію із землеустрою та формуючи земельну ділянку як землі сільськогосподарського призначення, діяло з перевищенням наданих законом повноважень, оскільки розпорядження землями лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб на час прийняття відповідних наказів належало до компетенції Кабінету Міністрів України, а згодом — обласної державної адміністрації.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку про незаконність наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ у частині затвердження технічної документації, на підставі якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, а також про незаконність державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та необхідність її скасування з одночасним припиненням зареєстрованих речових прав.
Водночас у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу від 24.02.2021 № 60-ОТГ суд відмовив, дійшовши висновку про неефективність обраного способу захисту, оскільки зазначений наказ вичерпав свою дію виконанням, а відновлення порушених інтересів держави досягається шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речових прав на неї, посилаючись на судову практику з аналогічних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратура з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року в частині відмови йому в позові не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 року у справі №915/209/24 скасувати в частині відмови у позові та прийняти нове, яким позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на обставини, визначені ним в позовній заяві, наголошує на тому, що: 
підтвердивши незаконність формування спірної земельної ділянки за рахунок, у тому числі земель лісового фонду, суд першої інстанції мав би дослідити питання, чи породжує наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ (про передачу ділянки у комунальну власність) негативні правові наслідки для дійсного власника земель лісогосподарського призначення державної власності (Миколаївської обласної державної адміністрації), чи продовжує він діяти, як підстава виникнення та існування права комунальної власності відповідача (Ольшанської селищної ради), а також, чи призведе скасування такого рішення органу до поновлення порушеного права позивача;
незважаючи на викладений у мотивувальній частині рішення висновок суду щодо скасування у ДЗК державної реєстрації ділянки з одночасним припиненням речових прав на цю ділянку, суд не звернув увагу на те, що державна реєстрація права власності територіальної громади в особі Ольшанської селищної ради вчинена 08.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис № 41438600) на підставі спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в області від 24.02.2021 № 60-ОТГ;
поза увагою суду залишилось, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ вочевидь спрямована на припинення права комунальної власності, а тому заявлена не лише Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області, а й Ольшанській селищній раді, оскільки зазначений наказ є правовстановлюючим документом, а вчинена державна реєстрація комунальної власності - лише посвідченням вже набутого за цим наказом права;
відмовивши у позовній вимозі щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ (про передачу земельної ділянки із державної власності у комунальну), суд ухвалив рішення, яким позбавив позивача можливості захистити свої порушені інтереси щодо користування та розпорядження землею державного лісового фонду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року у справі №915/209/24, справу призначено до судового розгляду на 05.02.2026 року.
03.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив (вх. №4399/25/Д1), у якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Зокрема, у відзиві, відповідач, посилаючись на встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні обставини, вказав, що:
рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/209/24, ухвалене з частковим дотриманням правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №915/102/24, спірні правовідносини у якій також є подібними до тих, які вирішуються у справі №915/209/24;
предметом спору у справі №915/209/24 є земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 сільськогосподарського призначення загальною площею 26,8317 га. На момент вчинення дій відповідачами вона є дійсним (існуючим) об`єктом права комунальної власності, яке зареєстровано за Ольшанською селищною радою. Фактично вся сукупність позовних вимог, які заявлені прокурором у справі №915/209/24, спрямована на припинення існування спірної земельної ділянки, як об`єкта прав, з підстав, які визначені у ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та, відповідно, з настанням всіх передбачених у цьому випадку наслідків;
спосіб судового захисту, який обрано уповноваженим прокурор у справі №915/209/24 не узгоджується із положеннями ст.2 та ст.15 Господарського процесуального кодексу України в частині справедливого розгляду і вирішення судових справ на засадах пропорційності у господарському процесі;
у разі задоволення позовних вимог у повному обсязі, територіальна громада, інтереси якої представляє Ольшанська селищна рада, повністю втратить своє право власності на сформовану спірну земельну ділянку, як самостійний об`єкт права, навіть у тій частині, яка вільна від накладення;
посилання на ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових пав на нерухоме майно та їх обтяжень», як на нормативно-правове обґрунтування позову у вказаній категорії справ, є невірним;
якщо у суді ставиться і вирішується питання про незаконність існування самого об`єкта права, як от спірної земельної ділянки у справі №915/209/24, то суду вже не доцільно вирішувати питання припинення речових прав через визнання незаконним та скасування рішення державного органу, на підставі якого такі виникли;
Головне управління наголошує, що неможливість виконання судових рішень у господарських справах, ініційованих органами прокуратури Миколаївської області з метою захисту інтересів держави на земельні ділянки лісового фонду, є виключно сферою відповідальності уповноважених прокурорів, які за весь час судових розглядів такої категорії справ, не змогли сформувати одностайної позиції щодо способу судового захисту інтересів держави;
суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 915/102/24, обставини якої є подібними до обставин даної справи, дійшов висновку, що задоволення вимог про скасування спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку;
апеляційна скарга не містить жодного аргументу щодо того, чому правова позиція, яка сформована у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 915/102/24 є помилковою і не повинна була бути застосована судом першої інстанції.
Також, 08.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшли додаткові пояснення (вх№4399/25/Д2) в якій останній просить суд апеляційної інстанції врахувати, що 25.11.2025 року Верховним Судом у справі №915/693/24 було прийнято постанову, якою суд касаційної інстанції залишив касаційну скаргу прокурора без задоволення. Оскільки спірні правовідносини у справі №915/693/24 та №915/209/24 є подібними, постанова касаційного суду від 25.11.2025 у справі №915/693/24 має бути застосована судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025. Особливістю її є те, що вона ухвалена з посиланням на постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №915/102/24, яка також була застосована Господарським судом Миколаївської області під час ухвалення рішення від 04.06.2025 у справі №915/209/24.
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні прокурор підтримав свої доводи та вимоги апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, апеляційну скаргу задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином про що свідчать довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутнього представника, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Миколаївської обласної прокуратури не потребує задоволення, але рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/209/24 потребує часткового скасування з прийняттям нового рішення у справі, з огляду на наступне.

Господарським судом Миколаївської області, Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Відповідно до акту на право користування землею Миколаївському ЛІСГОСПЗАГУ Миколаївського району відведено в постійне користування 970,00 гектарів землі, згідно з планом і описом меж. Акт на право користування землею виданий 15.11.1964 Виконавчим комітетом Миколаївської районної (міської) ради депутатів трудящих.
Пунктом 1 наказу Державної служби України з питань, геодезії, картографії та кадастру “Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності” № 59 від 21.02.2019 наказано провести у 2019 році інвентаризацію на території об`єднаних територіальних громад згідно з додатком 1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організації (далі - захід з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності).
На виконання вказаного наказу проведено інвентаризацію земель, за результатами якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 (підстава “Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області).
12.05.2020 відділом у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126.
Відповідно до запису № 001 від 12.05.2020 з Поземельної книги земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га розташована у Миколаївській області, Миколаївському районі, Ковалівської сільської ради; категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; код цільового призначення – 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Форма власності – державна власність.
26.11.2019 наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області “Про затвердження документації із землеустрою” № 10277/0/14-19-СГ від 26.11.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га.
24.02.2021 наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” № 60-ОТГ передано територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 38,1832 га, які розташовані в межах території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, вид земельних угідь – пасовища, цільове призначення земельної ділянки – 16.00 “Землі запасу”, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (п. 1 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальній громаді в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу № 60-ОТГ).
24.02.2021 на підставі акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 24.02.2021 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області передало із державної власності, а територіальна громада в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області прийняла у комунальну власність земельні ділянки загальною площею 38,1832 га згідно з додатком.
Додатком до акту є Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальній громаді в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, відповідно до п. 1 якого передано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126.
08.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2334184048242). Власник - Ольшанська селищна рада Миколаївського району Миколаївської області. Підстава для державної реєстрації права власності: наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 60-ОТГ виданий 24.02.2021; акт приймання-передачі нерухомого майна б/н від 24.02.2021.
13.04.2021 до Поземельної книги внесено відомості про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, а саме: щодо права комунальної власності Ольшанської селищної ради Миколаївського району (реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 41438600) (запис № 003 від 13.04.2021 Поземельної книги).
Відповідно до даних Публічної кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га відноситься до земель комунальної власності з призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), дата оновлення інформації 13.04.2021.
Вищевказане також підтверджується інформаційною довідкою з Національної кадастрової системи від 31.10.2023 та інформацією з ДЗК на спірну земельну ділянку від 08.04.2024.
Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання “Укрдержліспроект” № 61 від 21.01.2022, наданої на запит прокуратури, останнє надало фрагменти з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 4, 6, 15, 16, 17 Андріївського лісництва та кварталів 20, 55, 58, 60, 61 Новоодеського лісництва ДП «Миколаївський лісгосп» і межами їх таксаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2013 років та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами, з яких вбачається накладення земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 на землі кварталів 15 та 16 Андріївського лісництва ДП «Миколаївський лісгосп».
Відповідно до інформації Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) № 103 від 21.02.2023, наданої на запит прокуратури, опрацювавши дані Публічної кадастрової карти та відкритого веб порталу геоінформаційних систем «Ліси України» встановлено що земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 накладається на площу 22,31 га. на землі Андріївського лісництва в кварталі № 15, виділах - № 7, № 9, № 10, № 13, № 14, № 15, № 17, № 18, № 19 та в кварталі № 16 виділах № 1, № 9, № 10, № 11.
Також, в листі зазначено, що управління не надавало погодження на зміну цільового призначення, добровільної відмови, згоди на вилучення, відведення вищевказаних ділянок у приватну чи комунальну власність, будь-яким фізичним та юридичним особам.
Додатком до інформації Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) № 103 від 21.02.2023 є копії планшетів матеріалів базового лісовпорядкування; кольорові викопіювання з відображенням меж лісових кварталів та виділів та меж ділянок, які накладаються, з відкритого вебпорталу геоінформаційних систем «Ліси України».
Відповідно до інформації Державного підприємтсва “Ліси України” в особі Південного лісового офісу № 1041 від 03.01.2024, наданої на запит прокуратури, вбачається, що згідно листа філії «Миколаївське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 02.01.2024 № 4 земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 згідно матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року накладається в межі лісового кварталу 15 виділ 7, 9, 10, 13-15, 17-19 та квартал 16 виділ 1, 9-11 Андріївського лісництва філії «Миколаївське лісове господарство». Земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 не вилучалась з постійного користування Державного підприємства та добровільної відмови не відбувалось.
Додатком до інформації ДП “Ліси України” в особі Південного лісового офісу № 1041 від 03.01.2024 є лист ДП “Ліси України” в особі філії Миколаївське лісове господарство від 02.01.2024 № 4 та матеріали лісовпорядкування (Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Миколаївське лісове господарство» Андріївське лісництво).
Відповідно до інформації Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі Південного офісу № 86/24-ВЛ від 06.02.2024 та інформації Філії "Миколаївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" № 89 від 06.02.2024, наданої на запит прокуратури, вбачається, що за даними Національної кадастрової системи (шари "Ортофотоплани" та "Ліси") земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 частково «накладається» на землі державного лісового фонду України, а саме кварталу 15 виділ 7, 9, 10, 13-15, 17-19 та кварталу 1, 9-11 Андріївського лісництва.
Відповідно до останнього лісовпорядкування 2013, земельні ділянки кварталу 15 виділ 7, 9, 10, 13-15, 17-19 та кварталу 1, 9-11 входять до земель державного лісового фонду України та перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на підставі Акту про право постійного користування від 15.11.1963 року.
Згідно з Таксаційним описом 2014 року ділянки, розташовані в кварталі 15. виділи 13, 15, 17-19 та кварталу 16 виділ 11 описуються як лісові та лісовідновлювальні землі. Землі кварталу 15, виділи 7, 9, 10 та кварталу 16 виділи 1, 9, 10 описуються як лісові культури - лісорозведення. Землі кварталу 15 виділу 14 описуються, як насадження природного походження.
Філією "Миколаївське лісове господарство" ДП "Ліси України" не приймалися будь-які рішення щодо вилучення, добровільної відмови або припинення права користування вищевказаною земельною ділянкою. До філії не надходили на погодження проекти землеустрою щодо відведення та надання у приватну або комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126.
Також, в листі зазначено, що згідно з наявною інформацією з 2013 по теперішній час, змін до матеріалів лісовпорядкування, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, не вносились. Територія кварталів 15 та 16 Андріївського лісництва знаходяться під постійною державною охороною.
Відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 83 від 26.01.2022, наданої на запит прокуратури, згідно з аналізом даних Публічної кадастрової карти України (базові шари "Ортофотоплани" і "Ліси") та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування земельні ділянки, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 частково сформована в межах земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство».
Керуючись планово-картографічними матеріалами, земельні ділянки, на які «накладається», зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, входили станом на 01.01.2004 та станом на 01.01.2014 і на теперішній час входять до складу земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство».
Також зазначено, що проекти землеустрою або інша землевпорядна документація стосовно відведення, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 на розгляд та погодження до управління не надходили і відповідно висновки про погодження будь-яких проектів землеустрою управлінням не надавалися.
Відповідно до інформації ДП «Миколаївське лісове господарство» № 42 від 03.02.2022, наданої на запит прокуратури, вбачається, що станом на 01.01.2004, 01.01.2014 та на теперішній час земельні ділянки, зокрема, з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 входили до земель ДП «Миколаївське лісове господарство» згідно картографічним матеріалам та таксаційному опису «Укрдержліспроет».
Державне підприємство «Миколаївське лісове господарство» добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 у приватну власність, будь-яким фізичним чи юридичним особам не надавало. Погодження на зміну цільового призначення підприємство не надавало.
Додатком до інформації ДП «Миколаївське лісове господарство» № 42 від 03.02.2022 є матеріали лісовпорядкування (Проект організації та розвитку лісового господарства ВЧ ДЛГО «МИКОЛАЇВЛІС» державного лісового об`єднання «МИКОЛАЇВЛІС» та Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Миколаївське лісове господарство» Андріївське лісництво).
Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації № 05-67/488/5-22 від 15.02.2022 головою обласної державної адміністрації не видавались розпорядження про вилучення із постійного користування Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» або припинення права постійного користування підприємства, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, а також про зміну її цільового призначення.
Відповідно до інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України № 4859/0/2-22 від 17.02.2022, наданої на запит прокуратури, Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення із державної власності, відведення, зміни цільового призначення, припинення права постійного користування, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» земельних ділянок із кадастровим номером, зокрема, 4824281200:05:000:0126 не приймалося.
Відповідно до інформації Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області № 430-04.03 від 14.09.2022, наданої на запит прокуратури, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 перейшла до комунальної власності Ольшанської селищної ради на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», та акту приймання-передачі нерухомого майна, від 24.02.2021 б/н. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 8.04.2021 року; площа земельної ділянки 26,8317 га: форма власності – комунальна; підстава для державної реєстрації – наказ ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області № 60-ОТГ від 24.02.2021 р.; акт приймання-передачі нерухомого майна, б/н, від 24.02.2021 р.; власник: Ольшанська селищна рада Миколаївського району Миколаївської області, код ЄДРПОУ: 04375553.
Матеріали технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації даних земельних ділянок Ольшанській селищній раді не надавалися. Рішення селищної ради про прийняття земельних ділянок у комунальну власність не приймалися.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 10-14-0.61-3633/2-23 від 23.10.2023, наданої на запит прокуратури, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 сформована на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області», затверджена наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області «Про затвердження документації із землеустрою» від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ на теперішній час зареєстрована у комунальній власності.
Також, у листі зазначено, що згідно з наявними у відділі № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області графічними матеріалами індексно-кадастрової карти Миколаївського району, зазначені у запиті земельні ділянки не перетинаються із землями лісового фонду.
Відповідно до інформації Держлісагентства № 02-18/7227-23 від 28.12.2023, наданої на запит прокуратури, інформація про вилучення земельних ділянок, зокрема, з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, з постійного користування ДП «Миколаївський лісгосп», координацію діяльності яких здійснювало Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства, та ДП «Ліси України» (філія «Миколаївське лісове господарство»), до Держлісагентства не надходила.
Відповідно до п. 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 987 від 04.11.2022 “Про припинення Державного підприємства “Миколаївське лісове господарство” та затвердження складу комісії з припинення” припинено Державне підприємство “Миколаївське лісове господарство”, шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”. Відповідно до п. 8 вказаного наказу Державне підприємство “Ліси України” є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Миколаївське лісове господарство”.
Інших належних та допустимих доказів щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126; усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 (№ 1 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу); усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 00022579) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.05.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га, розташованої в межах території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, мотиви, за якими суд апеляційної інстанції при цьому частково не погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у справі № 915/209/24 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення місцевого господарського суду не переглядає в апеляційному порядку в частині розгляду позовних вимог про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.05.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 площею 26,8317 га, розташованої в межах території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.
Перш ніж здійснювати оцінку правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги по суті позовних вимог, судова колегія перевіряє підставність представництва прокурором інтересів держави, наявність порушеного права та спосіб захисту, обраний прокурором.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор у даній справі №916/4561/23 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації. 
Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21).
У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі №698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі №483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.18).
Частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», серед іншого, встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто, визначений частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор в обґрунтування наявності підстав для представництва посилається на те, що спірна земельна ділянка площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 на час її інвентаризації та реєстрації у Державному земельному кадастрі, а також передачі її у комунальну власність і на теперішній час, частково накладається на землі державного лісового фонду України (квартал № 15, виділи 7, 9, 10, 13-15, 17-19, квартал № 16, виділи 1, 9 – 11 Андріївського лісництва) та належить до земель державного лісового фонду та не вилучались з постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.
З матеріалів цієї справи вбачається, що Миколаївською окружною прокуратурою 03.02.2022 скеровано до Миколаївської обласної державної (військової) адміністрації запит № 50-783вих-22, в якому зазначено про конкретні порушення законодавства при вилученні та зміні цільового призначення спірної ділянки та запропоновано надати інформацію про вжиті або заплановані заходи, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні у т.ч. земельною ділянкою з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 шляхом визнання незаконними і скасування наказів та скасування державної реєстрації такої ділянки, як об`єкта цивільних прав.
У відповідь на вказаний запит облдержадміністрацією 15.02.2022 листом за № 05-67/488/5-22 проінформовано про те, що сума видатків на утримання облдержадміністрації не дозволяє здійснити видатки на сплату судового збору в обсязі достатньому для звернення до суду з відповідним позовом, тому не заперечує щодо пред`явлення прокуратурою позову з метою захисту інтересів держави та усунення виявлених порушень чинного законодавства доказом зазначеної обставини є додана до позову відповідь Миколаївської обласної державної (військової) адміністрації від 15.02.2022 № 05-67/488/5-22.
На повторні запити Миколаївської окружної прокуратури від 18.08.2022 № 50-4450вих-22, від 02.11.2023 № 50-6689вих-23 та від 27.12.2023 № 50-7874вих-23 обласною державною адміністрацією 25.08.2022, 13.11.2023 та 02.01.2024 повідомлено, що адміністрацією в судовому порядку заходи щодо спірної земельної ділянки не вживались. Крім того, обласна державна адміністрація не заперечує щодо пред`явлення органами прокуратури позову з метою захисту інтересів держави та усунення виявлених порушень чинного законодавства.
Натомість, Миколаївською обласною державною (військовою) адміністрацією, як органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, дій, спрямованих на здійснення захисту інтересів держави, вжито не було.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави в особі Миколаївської обласної державної (військової) адміністрації і дотримано передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок реалізації такого захисту.
Разом з тим, у даній справі по суті заявлених прокурором вимог судова колегія встановила наступне.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначені межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини першої якої, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, частиною четвертою статті 269 цього Кодексу визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів відзначає, що принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі. Реалізація принципу диспозитивності у процесі здійснення правосуддя спрямована на досягнення справедливого балансу між суб`єктами судового процесу і визначає межі процесуальних дій суду у розгляді справи.
При цьому обсяг вимог апеляційного оскарження - це визначений скаржником, а у випадках, передбачених процесуальним законом, напрям та зміст перевірки судового рішення. Межами апеляційного перегляду процесуальний закон визначає повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду вимог апеляційної скарги (стаття 275 Господарського процесуального кодексу України), вихід за межі яких в разі неправильного застосування судом норм матеріального права допускається виключно в межах заявленого скаржником обсягу апеляційного оскарження судового рішення.
Переглядаючи судове рішення в заявленому скаржником обсязі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції, не будучи обмеженим доводами та вимогами скарги, зобов`язаний, дотримуючись принципу законності судочинства, реалізуючи надані повноваження, стверджувати про порушення чи неналежне застосування норми матеріального права, якщо: господарським судом не було застосовано відповідного до обставин справи закону; господарським судом було застосовано законодавчі акти, які не підлягали застосуванню; господарським судом здійснено помилкове тлумачення відповідних норм права, та, відповідно, ухвалити рішення в межах наданих статтею 275 Господарського процесуального кодексу України повноважень, які можуть не збігатися з вимогами апеляційної скарги
За змістом статті 173 Господарського процесуального кодексу України позивач наділений правом об`єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
При цьому, позовна вимога – це сформульоване позивачем прохання до суду, в якому позивач визначає спосіб захисту порушеного права. Відтак, кожна окрема позовна вимога визначає спосіб захисту порушеного права й окремі позовні вимоги можуть бути об`єднані в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Судова колегія звертає увагу прокурора на те, що у даній справі ним самостійно сформульовано позовні вимоги немайнового характеру таким чином, що вони всі визначають єдиний спосіб захисту порушеного права, тобто, заявлено негаторний позов у вигляді прохання суду усунути перешкоди державі у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом визначення ним певних засобів такого втручання, а саме, визнання незаконними та скасування двох наказів Держгеокадастру та скасування державної реєстрації права комунальної власності на неї.
Як вже зазначалося вище за текстом постанови, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, але в даному випадку потребує дослідження правомірність не тільки висновку суду першої інстанції щодо неефективності способу захисту прокурора при зверненні до суду з проханням скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ, а й висновок суду першої інстанції про задоволення ним тієї ж самої позовної вимоги, але стосовно іншого наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ, оскільки це стосується застосування судом однакових норм права, але з взаємовиключними висновками, що засновані на їх помилковому тлумаченні. Тому суд апеляційної інстанції наголошує, що суд апеляційної інстанції в такому разі повинен вийти за межі заявленого прокурором прохання скасувати висновок суду першої інстанції щодо тільки одного з наказів, оскільки його доводи, покладені в якості підстави, визначені ним саме щодо невірного, на думку прокурора, застосування місцевим господарським судом норм матеріального права стосовно неефективності обраного ним способу захисту у сформульованих ним позовних вимогах, які є аналогічними як щодо одного наказу Держгеокадастру, так і іншого. З огляду на те, що за однакових обставин судом першої інстанції щодо одного наказу розглянуто вимоги по суті, а щодо іншого – виснувано, що такі вимоги не є ефективними, бо наказ вичерпав свою дію виконанням, таке є взаємовиключним, тому є підставою для реалізації судом апеляційної інстанції своїх повноважень щодо апеляційного перегляду висновків суду, незважаючи на прохання прокурора скасувати оскаржуване рішення тільки в частині одного наказу, вийшовши в цій частині за межу вимог апеляційної скарги в зв`язку з порушенням норм матеріального права відповідно до норм ст.269 Господарського процесуального кодексу України. 
Колегія суддів зазначає, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). За змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Зазначений правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 760/23795/14.
У справі, яка розглядається, прокурор не звертався з окремими позовними вимогами про скасування та визнання незаконними наказів відповідно до вимог, визначених підпунктом 4 частини 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на накази ГУ Держгеокадастру, як на підставу для незаконної, на його думку, державної реєстрації права комунальної власності за відповідачем земельної ділянки. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.11.2025 року у справі №915/693/24, правовідносини у якій є аналогічними даній справі.
Тому, щодо розгляду по суті позовних вимог прокурора про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними і скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою та від 24.02.2021 № 60-ОТГ та в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 (№ 1 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до усталеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
При цьому, варто звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Схожі висновки також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19, які судова колегія враховує при прийнятті постанови у даній справі.
Так, у вказаній справі №446/478/19 розглядалися вимоги АТ «Укрзалізниця» до Кам`янка-Бузької міської ради та фізичної особи про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №506931 від 06.06.2011, виданого фізичній особі, оскільки земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця», частково накладається на земельну ділянку, надану у власність фізичній особі.
Пунктами 78 - 81 вказаної постанови від 22.01.2025 у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду визначила, що: "… усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).
Оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 №10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.
Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 (пункт 53)).
Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia – «суд знає закони». Тому суд, незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)).
Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення".
Як вже було зазначено вище, на спірну земельну ділянку (кадастровий номер 4824281200:05:000:0126, площею 26,8317 га) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 08.04.2021 за № 41438600 було зареєстроване право комунальної власності Ольшанської селищної ради Миколаївського району.
Разом з тим, за висновком суду першої інстанції, земельна ділянка площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 частково накладається на землі Андріївського лісництва в кварталі № 15, виділах 7, 9, 10, 13-15, 17-19, кварталі № 16, виділах 1, 9-11, площа накладення на землі державного лісового фонду становить 22,31 га.
Суд першої інстанції встановив, що на момент виникнення спірних правовідносин вилучення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб належало до виключних повноважень Кабінету Міністрів України. Як зазначив суд першої інстанції, за інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України та Миколаївської ОДА рішення (розпорядження) про вилучення або припинення права постійного користування земельними ділянками, що перебувають у користуванні Державного підприємства "Ліси України" та інших лісогосподарських підприємств, зміну їх цільового призначення не приймалися; відповідно до інформації Південного лісового офісу ДСГП "Ліси України" жодної відмови, згоди на вилучення або відведення вказаної ділянки в комунальну власність Державне підприємство не надавало.
В зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 сформульовано висновок про те, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.
При цьому, вимога усунути перешкоди державі у користуванні частиною спірної земельної ділянки шляхом як скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, так і наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126, є неефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не поновить порушене право та законний інтерес позивача, а навпаки призведе до втручання у права відповідачів в частині земельної ділянки, щодо якої немає спору.
Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).
Суд апеляційної інстанції в межах вимог апеляційної скарги дійшов висновку про те, що спір у цій справі стосується земельної ділянки, яка частково накладається на землі державного лісового фонду, тому належним способом захисту права позивача є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, власником якої є держава і задоволення вимоги прокурора про усунення перешкод шляхом саме скасування спірних наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 915/102/24, від 25.11.2025 у справі 915/693/24, обставини яких є подібними до обставин даної справи.
До того ж, таке рішення є таким, що вичерпало свою дію, оскільки на його підставі було зроблено в подальшому реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку.
Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод державі у користуванні частиною спірної земельної ділянки шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.11.2019 №10277/0/14-19-СГ, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині в зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.
Одночасно з цим, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод державі у користуванні частиною спірної земельної ділянки шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 є вірним та таким, що не підлягає скасуванню або зміні з підстав, викладених вище (бо також в цьому випадку обраний самостійно прокурором спосіб захисту інтересів держави не є ефективним та не призведе до поновлення порушених прав), виходячи з такого.
Застосований спосіб захисту права чи інтересу повинен бути ефективним - таким, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам 
Водночас у пункті 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Matthews v. the United Kingdom") від 18.02.1999, заява №24833/94, йдеться про те, що право на доступ до суду має бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним або ілюзорним".
Згідно з абзацом 6 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Щоб бути якісним, судове рішення повинно сприйматися сторонами та суспільством у цілому як таке, що може бути ефективно реалізоване (пункт 31 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень).
Отже, звернення до суду з позовною вимогою, задоволення якої не здатне поновити права позивача, не буде практичним та ефективним, а суди, розглядаючи таку вимогу, фактично здійснюватимуть "розгляд заради розгляду".
Таким чином, розгляд по суті позову, який пред`явлений з обранням неефективного способу захисту, може не узгоджуватися з вимогами реального поновлення порушених прав, реалізації (виконання) судового рішення. Це також створює невиправдане навантаження на судові органи, які вимушені розглядати справи, що завчасно позбавлені юридичної перспективи. Вочевидь, вказане не відповідає принципу процесуальної економії, породжує питання ефективності використання ресурсів правосуддя та часового параметру ефективності судового захисту (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №757/23249/17).
Отже, як вже зазначалося вище за текстом постанови, у спірних правовідносинах прокурор звернувся до суду з неефективним способом захисту, який не призведе до поновлення порушених прав держави, що є окремою підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог і в даному випадку розгляду їх по суті заявлених вимог не відповідає ані нормам матеріального права, ані сталій судовій практиці у подібних правовідносинах саме стосовно земельних ділянок, які відносяться до лісового фонду держави. 
При цьому, судова колегія розглянула та відхилила доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, як такі, що не відповідають обставинам справи і не можуть бути підставою для скасування вірного висновку суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури не потребує задоволення, аде рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року у справі №915/209/24 потребує часткового скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказів Головного управління Держгеокадастру від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ та від 24.02.2021 № 60-ОТГ в зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту інтересів держави.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04 червня 2025 року у справі №915/209/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04 червня 2025 року у справі №915/209/24 скасувати частково.
Викласти п. 2, 4, 5 резолютивної частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 04 червня 2025 у справі №915/209/24 в наступній редакції:
«Відмовити у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв та Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, смт.Ольшанське Миколаївської області про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 26.11.2019 № 10277/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області загальною площею 429,2597 га, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126; усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 24.02.2021 № 60-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 26,8317 га з кадастровим номером 4824281200:05:000:0126 (№ 1 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Ольшанської селищної ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу).
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (м. Миколаїв, пр.Миру, 34, 54034, ЄДРПОУ 39825404) на користь Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001, ЄДРПОУ 02910048) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211 грн 20 коп.
Стягнути з Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області (смт. Ольшанське, Миколаївська область вул. К. Ольшанського, 1-А, 57113,ЄДРПОУ 04375553) на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001, ЄДРПОУ 02910048) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211 грн 20 коп.»
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 09.02.2026 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
 Судді 	 Я.Ф. Савицький 	
 	  А.І. Ярош