ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 907/642/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОР Ужгород"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 (головуюча - Бойко С. М., судді: Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.) і рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 (суддя Худенко А. А.) у справі
за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури
до: (1) Ужгородської міської ради, (2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОР Ужгород"
про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог 
1. Керівник Ужгородської окружної прокуратури (далі - "Прокурор") звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави до Ужгородської міської ради (далі - "Відповідач-1", Міська рада) і Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОР Ужгород" (далі - "Відповідач-2", ТОВ "ТОР Ужгород"), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення 24 сесії 7 скликання Міської ради від 10.07.2018 № 1164 "Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу" (далі також "спірне рішення");
- скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "ТОР Ужгород" щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:48:001:0018 площею 0,1652 га, яка розташована: вул. Об`їзна дорога, 15, м. Ужгород, Закарпатська область (далі також "спірна земельна ділянка");
- витребувати вказану земельну ділянку у власність територіальної громади міста Ужгорода в особі Міської ради. 
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор стверджував про те, що у спірних правовідносинах відчуження Відповідачем-1 на користь Відповідача-2 спірної земельної ділянки відбулось з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про автомобільні дороги" та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", адже ця ділянка є землею загального користування населеного пункту, знаходиться в межах червоних ліній об`їзної дороги і її передача із комунальної власності у приватну прямо заборонена законодавством. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
3. Розглядаючи заявлений позов, місцевий господарський суд встановив, а суд апеляційної інстанції перевірив, що на підставі рішення сесії Міської ради від 13.07.2007 № 444 ДП "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки Службі автомобільних доріг в Закарпатській області для будівництва під`їзної автомобільної дороги до МАПП "Ужгород" на території міста Ужгород Закарпатської області.
4. Зазначеним проєктом передбачалося відведення ділянок для будівництва під`їзної автомобільної дороги до МАПП "Ужгород" за рахунок земель запасу Ужгородської міської ради та земель, що перебували у постійному користуванні ДП "Ужгородське лісове господарство" і ДП "Радгосп-завод "Ужгородський". Вказаним проєктом землеустрою передбачалася також зміна цільового призначення із земель лісогосподарського та сільськогосподарського призначення у землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
5. Відповідно до пункту 1.8 рішення 4 сесії 5 скликання Міської ради від 29.12.2007 № 575, враховуючи положення пункту "а" статті 141, частини третьої статті 142 Земельного кодексу України припинено право користування земельними ділянками в районі об`їзної дороги - МАПП "Ужгород", зокрема ДП "Ужгородське лісове господарство" площею 3,7925 га та 0,1755 га (у тому числі земельною ділянкою площею 0,1651 га (кадастровий номер 2110100000:48:001:0018) та Службі автомобільних доріг в Закарпатській області затверджено проєкт землеустрою, надано у постійне користування земельну ділянку 2 площею 4,9871 га та надано в оренду строком на 2 роки земельну ділянку площею 0,4011 га (у тому числі земельну ділянку площею 0,1651 га (кадастровий номер 2110100000:48:001:0018) для будівництва під`їзної автомобільної дороги до МАПП "Ужгород" на території міста Ужгород.
6. Відповідно до листа Служби автомобільних доріг у Закарпатській області від 28.03.2023 після закінчення терміну оренди така ділянка у постійному користуванні Служби не перебувала і термін оренди не продовжувався.
7. В подальшому, рішенням 6 сесії 7 скликання Міської ради від 30.08.2016 № 359 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1652 га ТОВ "ТОР Ужгород" для будівництва та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури в районі об`їзної дороги м. Ужгорода.
8. На підставі договору оренди землі від 22.12.2016 № 1939 Міська рада передала в користування ТОВ "ТОР Ужгород" земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:48:001:0018 площею 0,1652 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, яка розташована в м. Ужгород, вул. Об`їзна дорога, 15.
9. Водночас згідно з формою 6-зем на час передання в оренду, земельна ділянка використовувалась для транспорту та зв`язку, а саме - під дорогами (територія, відведена під магістральні вулиці).
10. В свою чергу пунктом 4 "Особливі умови використання земельної ділянки" висновку Головного управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області № 1152/41-16 від 12.10.2016 про погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій в районі об`їзної дороги в м. Ужгород Закарпатської області передбачено, що відповідно до статті 83 Земельного кодексу України (п. 4) до комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, знешкодження та утилізації відходів тощо).
11. Відповідно ж до висновку Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради № 39533 від 17.10.2016 спірна земельна ділянка знаходиться в межах червоних ліній Об`їзної дороги.
12. Рішенням 24 сесії 7 скликання Міської ради від 10.07.2018 № 1164 "Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу" затверджено вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:48:001:0018 в розмірі 196 488, 88 грн з розрахунку 118,94 грн за 1 кв.м. відповідно до висновку експертів від 21.15.2018 та вирішено продати цю земельну ділянку ТОВ "ТОР Ужгород".
13. 18.07.2025 Міська рада і ТОВ "ТОР Ужгород" уклали договір № 1238 купівлі-продажу спірної земельної ділянки. 
14. Згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,1652 га з кадастровим номером 2110100000:48:001:0018 належить на праві власності ТОВ "ТОР Ужгород". Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 18.07.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1154619121101.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
15. Виходячи з наведених обставин, Господарський суд Закарпатської області рішенням від 26.02.2025 позовні вимоги Прокурора повністю задовольнив. 
16. Рішення мотивував таким чином. 
16.1. Прокурор правомірно звернувся з позовом у цій справі в інтересах держави, оскільки захист цих інтересів не був здійснений належним чином уповноваженим органом - Міською радою, яка повинна забезпечувати дотримання земельного законодавства у спірних правовідносинах, однак цього не зробила. У даному випадку Прокурор реалізував свою субсидіарну функцію щодо захисту інтересів держави, що відповідає положенням Конституції України та Закону України "Про прокуратуру".
16.2. В ході розгляду цієї справи Прокурор за допомогою належних та допустимих доказів довів, що передача спірної земельної ділянки у приватну власність дійсно відбулася з порушенням вимог містобудівного та земельного законодавства, адже матеріалами справи підтверджено, що вказана земельна ділянка розташована в межах червоних ліній магістральної дороги, де будівництво та передача у приватну власність заборонені. Генеральний план м. Ужгорода не передбачав на цій території жодної забудови, окрім транспортної інфраструктури та зелених насаджень. Спірна земля належить до категорії земель загального користування, а відтак вона не підлягала приватизації, що прямо передбачено у статті 83 Земельного кодексу України. 
16.3. Позовну давність при зверненні до суду Прокурор не пропустив, адже перебіг позовної давності зупинявся на період дії карантину (відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020) і воєнного стану (пункт 19 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, Указ Президента № 64/2022, Закон № 2102-IX).
17. За наслідками здійснення апеляційного перегляду справи, Західний апеляційний господарський суд своєю постановою від 10.09.2025 рішення господарського суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування спірного рішення Міської ради та про скасування державної реєстрації права власності Відповідача-2 на спірну земельну ділянку скасував та прийняв у цій частині нове рішення, яким у позові відмовив. В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишив без змін.
17.1. Господарський суд апеляційної інстанції підтримав висновки місцевого суду про обґрунтованість та законність участі Прокурора у цій справі, а також про заявлення позову в інтересах держави межах позовної давності. 
17.2. Апеляційний суд також зауважив, що прийняття Міською радою незаконного рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність при наявності прямої законодавчої заборони на її приватизацію свідчить про дефект волі територіальної громади м. Ужгорода, як власника земельної ділянки, на прийняття відповідного рішення, а тому погодився з висновком місцевого суду й про те, що спірна земельна ділянка вибула із володіння громади поза її волею, а відтак підлягає витребуванню у Відповідача-2 на її користь. 
17.3. Водночас суд апеляційної інстанції констатував, що у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади є вимога про витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ТОВ "ТОР Ужгород" (віндикаційний позов), а тому лише вона підлягала задоволенню. Інші ж обрані Прокурором способи захисту є неефективними і задоволенню не підлягали. 
Касаційна скарга
18. Не погодившись із судовими рішеннями, ТОВ "ТОР Ужгород" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а цю справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги (нова редакція)
19. Підставами касаційного оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій Відповідач-2 визначив підстави, передбачені у пунктах 3 і 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
20. В обґрунтування наявності зазначених підстав касаційного оскарження стверджує про те, що:
- суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин приписи частини першої статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в обставинах затвердження Міської радою (вже після прийняття спірного рішення) детального плану території, яким уточнено Генеральний план м. Ужгород, внаслідок чого право територіальної громади перестало бути порушеним (пункт 3 частини першої статті 287 ГПК України);
- суди попередніх інстанцій не врахували та не дослідили детальний план території в районі вул. Собранецької та КПП (масив 2) зі змінами, затверджений рішенням Міської ради від 02.02.2021 № 84, яким на спірній земельній ділянці передбачено торгівельну зону. 
Узагальнені доводи інших учасників справи 
21. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу з доводами скаржника не погоджується, скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною. Підтримує висновки судів попередніх інстанцій, відтак просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржувані рішення і постанову залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 
22. Згідно із частинами першою - другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
23. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОГП (Ковальчук О. І.) і представника Відповідача-2 (Поздняков С. С.), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши матеріали справи щодо дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань. 
24. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
25. Суд касаційної інстанції вже неодноразово висновував, що при касаційному оскарженні судових рішень із згаданої підстави необхідним є з`ясування відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
26. Положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
27. У разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
28. Поряд з цим, за змістом частин першої та третьої статті 165 ГПК України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, який повинен містити, зокрема заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
29. Частиною четвертою статті 165 ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
30. В свою чергу, відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
31. Як вже зазначалося, звертаючись до суду з позовом у цій справі, Прокурор стверджував про те, що у спірних правовідносинах відчуження Відповідачем-1 на користь Відповідача-2 спірної земельної ділянки відбулось з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про автомобільні дороги" та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", адже ця ділянка є землею загального користування населеного пункту, знаходиться в межах червоних ліній об`їзної дороги і її передача із комунальної власності у приватну прямо заборонена законодавством. 
32. Зі свого боку, у відзиві на позов ТОВ "ТОР Ужгород" зазначало про необґрунтованість заявленого позову, через те, що: (1) Прокурор у спірних правовідносинах не підтвердив підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді; (2) Прокурор подав позов у цій справі поза межами позовної давності; (3) уповноважені державні органи погодили розроблений проєкт землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки і ніяких зауважень до нього не висловили. 
33. Виходячи з таких підстав позову та заперечень на нього, господарський суд першої інстанції встановив обставини, що входять до предмета доказування у цій справі та виснував (див., зокрема пункт 16 цієї Постанови), що: (1) Прокурор правомірно звернувся з позовом у цій справі в інтересах держави та довів наявність підстав для такого представництва; (2) позовну давність при зверненні до суду Прокурор не пропустив; (3) у висновку Головного управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області № 1152/41-16 від 12.10.2016 про погодження проєкту землеустрою було чітко вказано, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, а у висновку Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради № 39533 від 17.10.2016 зазначено, що ця ділянка знаходиться в межах червоних ліній Об`їзної дороги.
34. З таких обставин та висновків, місцевий господарський суд з доводами Прокурора погодився, доводи ТОВ "ТОР Ужгород" відхилив і за цим задовольнив позовні вимоги. 
35. В поданій до апеляційного господарського суду апеляційній скарзі ТОВ "ТОР Ужгород" висловило свою незгоду з рішенням місцевого господарського суду в частині висновків щодо підстав участі Прокурора у цій справі, а також висновків про те, що позовну давність при звернення до суду з позовом у цій справі Прокурор не пропустив. 
36. Враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд розглянув відповідні доводи та констатував їх необґрунтованість (див. пункт 17 цієї Постанови). Звідси рішення місцевого господарського суду у цій частині суд апеляційної інстанції залишив без змін.
37. З наведеного слідує, що доводи Відповідача-2 про затвердження детального плану території, яким уточнено Генеральний план м. Ужгород (з посиланням на приписи частини першої статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій і мотиви щодо спростування чи погодження із такими доводами судами не викладалися. З матеріалів справи слідує, що ТОВ "ТОР Ужгород" акцентувало увагу на інших обставинах і суди відповідним доводам надали повну оцінку.
38. Отже, суди попередніх інстанцій розглянули цю справу у межах заявлених позовних вимог і з наведених Прокурором підстав, а також з урахуванням наданих Відповідачем-2 заперечень, які оцінили з відповідним обґрунтуванням. ТОВ "ТОР Ужгород", зі свого боку, не скористалося процесуальним правом заперечити проти заявлених позивачем вимог у передбаченому ГПК України порядку і не обрало підставою такої незгоди обставини, пов`язані із затвердженням детального плану території і тп. 
39. За цим, враховуючи, що відповідні обставини суди попередніх інстанцій не встановлювали і не повинні були встановлювати, надання Верховним Судом висновків щодо таких обставин та щодо норм, які спірні правовідносини цієї справи не регулюють виключається, що в свою чергу наявність визначеної скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України спростовує. 
40. Щодо ж підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України колегія суддів зазначає таке.
41. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на неповне дослідження судами зібраних у справі доказів.
42. Верховний Суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
43. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
44. Тобто, процесуальний закон пов`язує право суду касаційної інстанції скасувати судове рішення з підстав не дослідження зібраних у справі доказів за обов`язкової умови попереднього встановлення обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
45. З урахуванням того, що підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не підтвердилась, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, а відтак констатує необґрунтованість касаційної скарги в цілому. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
46. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
47. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
48. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржених рішення і постанови судів попередніх інстанцій. 
Судові витрати
49. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
За таких обставин, керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОР Ужгород" залишити без задоволення. 
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 і рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі № 907/642/24 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.