ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р. Справа № 910/6237/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 (повне рішення складено 18.08.2025) (суддя Турчин С.О.)

у справі № 910/6237/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"
про стягнення 535 917,37 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (відповідач) про стягнення 535 917,37 грн, з яких: 403 904,93 грн - сума основної заборгованості, 99 391,37 грн - сума інфляційних збитків, 32 621,07 грн - сума 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 8100 від 26.01.2016 (далі - Договір поставки) щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару. Право вимоги за Договором поставки перейшло до позивача на підставі договору № 30/12/22 про відступлення права вимоги від 30.12.2022 (далі - Договір про відступлення).
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25 провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 46 900,00 грн закрито. Позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" заборгованість у сумі 357 004,93 грн, 3 % річних у сумі 32 591,50 грн, інфляційні втрати у сумі 96 678,04 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 6 398,10 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що спірний товар є фактично реалізованим та відповідно до ч. 1 ст. 530, ч. 4 ст. 254 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обов`язок відповідача з оплати вартості товару є таким, що настав. Відтак у Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Епіцентр К" виник борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" з оплати отриманого та реалізованого товару. Водночас після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі відповідач частково оплатив заборгованість у розмірі 46 900,00 грн, у зв`язку із чим провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 46 900,00 грн було закрито. 
Місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, правильно встановивши періоди прострочення, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 32 591,50 грн та інфляційних втрат у розмірі 96 678,04 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25, Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за нез`ясування усіх обставин у справі, що мали значення для правильного вирішення спору, за недоведеності належними, допустимими та достовірними доказами факту існування у відповідача заявленої позивачем заборгованості, яку суд на власне переконання визнав такою, що була доведена й встановлена належним чином, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
За доводами скаржника, у нього як покупця за Договором поставки відсутній протермінований обов`язок зі сплатити вартості поставленого товару, оскільки Договором поставки встановлено інший, спеціальний строк оплати; позивач при звернені до суду з позовом не надав жодного доказу його реалізації; суд у даній справі в оскаржуваному рішенні послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.04.2018 у справі № 910/4846/17 у спорі з аналогічними обставинами, однак хибно та однобічно протрактував такий на користь позивача; суд безпідставно відхилив Звіт про продаж товарів (акт інвентаризації), який датований 25.06.2025 та, за доводами апелянта, відображав дані бухгалтерського обліку щодо залишків товару як на дату пред`явлення позову, так і на дату даного звіту. 
Крім того, скаржник вказує, що в акті звірки взаємних розрахунків за Договором поставки, який було складено між позивачем і попереднім кредитором, відсутня фіксація факту існування станом на 30.12.2022 заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" перед попереднім кредитором - первісним постачальником; вказаний акт лише фіксував поточний стан розрахунків і сальдо кредиторської заборгованості, що зазначено в даному акті, однак такий не враховує узгоджений порядок розрахунків, який у спірній ситуації здійснювався і продовжує здійснюватись після реалізації товару споживачам, як це і зафіксовано в підп. 9.2 п. 9 Договору поставки. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2025 об 11:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 17.10.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25; розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.01.2026 о 10:45. 
Позиції учасників справи
Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, вказуючи, що умова про оплату товару після його реалізації не може тлумачитися як така, що надає відповідачу право безстроково утримувати товар та не сплачувати за нього кошти. Вказане суперечить суті договору поставки як оплатного правочину та принципу добросовісності (ст. 3 ЦК України).
На переконання позивача, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 2 ст. 530 ЦК України та концепцію "розумного строку", а відсутність дій відповідача щодо повернення товару протягом кількох років надає позивачу право на "законне очікування" отримання оплати, що захищається ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.
Також позивач звертає увагу суду, що відповідач після отримання повідомлення від 25.01.2023 про відступлення права вимоги та копії Договору про відступлення, де була чітко зафіксована сума боргу, не висловив жодних заперечень щодо наявності чи розміру боргу, а навпаки почав здійснювати часткові оплати заборгованості саме на банківський рахунок позивача (нового кредитора). Такі конклюдентні дії, на переконання позивача, є беззаперечним визнанням як суми боргу, так і законності переходу права вимоги до позивача.
Явка представників учасників справи
У судове засідання 13.01.2026 представники позивача та відповідача не з`явились.
Усі учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце судового засідання.
Разом із тим, 12.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що адвокат відповідача не має змоги взяти участь у судове засідання 13.01.2026 ні фізично, ні режимі відеоконференції і забезпечити свою явку як повноважного представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" як особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки він як законний представник свого малолітнього сина має бути присутнім й супроводжувати його під час проходження ним чергового контрольного огляду профільних лікарів у м. Відні. 
Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Розгляд апеляційної скарги судом вже відкладався з урахуванням поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із чим строк розгляду апеляційної скарги був продовжений.
Разом із тим, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.
При апеляційному розгляді даної справи колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін судом не визнавалась обов`язковою, з урахуванням змісту ст. 202, 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення зазначеного клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представників сторін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 26.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (покупець) укладено договір поставки № 8100 (Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов`язався приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного Договору (п. 1.1 Договору поставки).
Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у Специфікаціях та/або інших документах згідно умов Договору, підписаних постачальником та покупцем (п. 1.2 Договору поставки).
У випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії Договору. Постачальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту пред`явлення письмової вимоги покупцем забрати цей товар та/або замінити його (рішення за вибором покупця). При отриманні товару, постачальник разом з товаром отримує від покупця накладні на повернення товару (п. 4.12 Договору поставки).
Сума Договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії Договору та вказаних у накладних (п. 8.5 Договору поставки).
Оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у Договорі (п. 9.1 Договору поставки).
Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень (п. 9.2 Договору поставки).
Договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Сторони домовилися, що у випадку, якщо за один місяць до зазначеної дати ні одна із сторін не заявить про намір розірвання Договору, то Договір автоматично (без укладання додаткової угоди) продовжує свою дію на наступний календарний рік (п. 12.1 Договору поставки).
02.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" укладена додаткова угода до Договору поставки, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити термін дії Договору поставки до 31.12.2023. Сторони домовилися, що у випадку, якщо за один місяць до зазначеної дати ні одна із сторін не заявить про намір розірвання Договору, то Договір автоматично (без укладання додаткової угоди) продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік.
30.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (новий кредитор) укладено договір № 30/12/22 про відступлення права вимоги (Договір про відступлення), за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає права вимоги за договором № 8100 від 26.01.2016, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі.
Відповідно до п. 2.2 Договору про відступлення первісний кредитор відступає новому кредитору всі права вимоги на загальну суму 763 601,53 грн, що підтверджується укладеним та підписаним актом звірки взаємних розрахунків від 30.12.2022.
Відповідно до змісту п. 2.3 Договору про відступлення первісним кредитором відступаються права грошової вимоги на суми основної заборгованості (залишку) за товар, а також, в разі наявності достатніх підстав, але не виключено, що підлягало б сплаті первісному кредитору: нарахованих процентів за користування чужими коштами; нарахованих штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення прав вимоги; інших витрат.
01.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" направило відповідачу повідомлення від 25.01.2023 про відступлення прав вимоги, в якому просило здійснювати виконання всіх зобов`язань за договором № 8100 від 26.01.2016 на користь нового кредитора у зобов`язанні - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод".
Звертаючись із позовом у даній справі, позивач стверджував, що у період з 01.01.2023 по 31.12.2024 відповідач сплатив на користь позивача 359 696,60 грн заборгованості, внаслідок чого у відповідача за Договором поставки утворилася заборгованість у сумі 403 904,93 грн.
На підтвердження заявленого до стягнення розміру боргу позивач надав видаткові накладні за період з 05.04.2021 по 16.02.2022, виписки по особовому рахунку з 01.01.2022 по 23.05.2025, з 18.10.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2023 по 31.12.2023.
На підставі ст. 625 ЦК України позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 99 391,37 грн інфляційних втрат та 32 621,07 грн 3 % річних (загальний період нарахування з 31.12.2022 по 05.05.2025).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував, що п. 9.2 Договору поставки містить "відкладальну" обставину (реалізація товару), з настанням якої у відповідача виникає зобов`язання перед позивачем щодо сплати вартості поставленого товару; станом на дату розгляду справи товар не реалізований, а тому строк оплати за поставлений товар не настав; позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту реалізації товару на суму заявленої основної заборгованості в 403 904,93 грн.
Також відповідач стверджував, що строк дії Договору поставки станом на дату пред`явлення позову і станом на час розгляду справи не закінчився. 02.12.2020 між сторонами Договору поставки укладено додаткову угоду, згідно з якою строк дії Договору поставки було продовжено до 31.12.2023 з можливістю його автоматичної пролонгації на кожен наступний календарний рік без необхідності укладання додаткової угоди.
Разом із тим, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем у добровільному порядку була перерахована на рахунок позивача сума спірної основної заборгованості в загальному розмірі 46 900,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 371219 від 21.05.2025 на суму 8 900,00 грн, № 98193 від 24.06.2025 на суму 35 000,00 грн та № 107820 від 25.06.2025 на суму 3 000,00 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. 
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (покупець) договір від 26.01.2016 № 8100 за своєю правовою природою є договором поставки.
Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, Договір поставки був автоматично пролонгованим на 2024-2025 роки відповідно до п. 12.1 цього Договору.
Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, зокрема укладають господарський договір, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Отже, строк (термін) виконання зобов`язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. У такому випадку зобов`язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.
У пункті 9.2 Договору поставки сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію - "після його реалізації", тобто обумовили настання у відповідача обов`язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною обставиною). 
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки з відстроченням платежу (відкладальна умова).
Тобто в даному випадку умовами Договору сторони поставили проведення оплати за отриманий товар у залежність від його реалізації. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Суб`єкти господарювання укладають договори на різних, погоджених між ними умовах. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.
Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У разі здійснення підприємницької діяльності особа (у даному випадку, позивач) має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).
Отже, особа, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності, так і несприятливі, а тому, підписуючи Договір поставки та погоджуючи строк оплати товару з вказівкою на подію - "після його реалізації", постачальник мав передбачити наслідки таких своїх дій та, відповідно, повинен був врахувати обставини настання у відповідача обов`язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.
Відтак, враховуючи, що Договір поставки був автоматично пролонгованим на 2024-2025 роки, погодження сторонами умови оплати товару з вказівкою на подію - "після його реалізації", відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін чи судового рішення про розірвання цього Договору, вимоги позивача про повернення йому нереалізованого товару, аргументи позивача, що він розраховував на отримання оплати за поставлений товар і добросовісну поведінку зі сторони покупця, яка мала б полягати у повному розрахунку за отриманий товар, а у випадку дійсної нереалізації такого товару - на його повернення, відхиляються судом апеляційної інстанції за неспроможністю.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 ЦК України).
Разом із тим, позивач, звертаючись до суду з позовом, не довів, що відповідач реалізував товар чи недобросовісно перешкоджав його реалізації.
Навпаки матеріали справи містять докази поступової реалізації товару та систематичну сплату, протягом дії Договору поставки, відповідачем на рахунок позивача коштів за реалізований товар.
Крім того, колегія суддів повторно наголошує, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про розірвання Договору поставки та вимоги позивача про повернення відповідачем не реалізованого за цим Договором товару.
Доводи позивача, що відповідач, відповідно умов п. 4.12 Договору поставки, не скористався своїм правом на повернення залишків нереалізованого товару, у зв`язку із чим позивач вважає доведеним факт повної реалізації поставленого товару, підлягають відхиленню за неспроможністю, оскільки п. 4.12 Договору поставки передбачає право, а не обов`язок покупця щодо повернення нереалізованого товару в період дії цього Договору.
Враховуючи вказане, помилковим є висновок суду першої інстанції, що відсутність дій відповідача щодо повернення нереалізованого товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть сплачені кошти за поставлений товар.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що загальні умови виконання господарського зобов`язання встановлені статтею 692 ЦК України. Так, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, враховуючи предмет спору у цій справі та правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач, для звільнення себе від обов`язку оплатити вартість продукції, має довести належними та допустимими доказами, що отримана ним продукція ще не реалізована.
Дослідивши наданий відповідачем Звіт про продаж товарів (акт інвентаризації) станом на 25.06.2025, згідно з яким залишок нереалізованого товару на вказану дату становить 357 050,54 грн, колегія суддів встановила, що найменування та кількість товару, зазначені в ньому, співпадають із тим товаром, що був переданий відповідно до Договору поставки (з урахуванням реалізованого товару).
Вказаний Звіт про продаж товарів (акт інвентаризації) станом на 25.06.2025 підписаний генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" Михайлишиним П.Й. та скріплений печаткою юридичної особи.
Висновки суду першої інстанції, що такий звіт не може бути доказом у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки складений самим відповідачем без підтвердження його достовірності первинними бухгалтерськими чи товаросупровідними документами, відтак не може свідчити про фактичну реалізацію товару, колегія суддів вважає помилковими, оскільки умовами Договору поставки сторони не погоджували порядок складання такого Звіту, уповноважену особу на його підписання, необхідність направлення такого Звіту позивачу чи складення такого за участі уповноваженого представника позивача.
Суд апеляційної інстанції також зауважує, що директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників (ст. 62 Закону України "Про господарські товариства").
Таким чином, колегія суддів приймає Звіт про продаж товарів (акт інвентаризації) станом на 25.06.2025 в якості належного доказу на підтвердження того, що товар на суму 357 050,54 грн є нереалізованим. Доказів протилежного позивачем не надано.
Отже, враховуючи встановлені вище обставини, реалізація продукції за відкладальною умовою та з настанням якої у відповідача виникає зобов`язання перед позивачем щодо сплати суми основного боргу, станом на дату розгляду даної справи судом першої інстанції є такою, що не настала.
Щодо акта звірки взаємних розрахунків за Договором поставки від 30.12.2022, колегія суддів зазначає таке.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, 30.12.2022 позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" у загальній сумі 763 601,53 грн за договором № 8100 від 26.01.2016.
Також 30.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (покупець) був підписаний та скріплений печатками акт звірки взаємних розрахунків на 30.12.2022, згідно з яким сальдо (різниця між поставленим та сплаченим товаром) становить 763 601,53 грн.
Отже, враховуючи, що Договір поставки станом на дату складання акта звірки взаємних розрахунків був пролонгованим та, відповідно, чинним, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що такий акт лише фіксував поточний стан розрахунків і сальдо за цим Договором, про що зазначено в цьому акті, однак він не враховує узгоджений сторонами у п. 9.2 Договору поставки порядок розрахунків та, відповідно, не свідчить про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем.
Суд звертає увагу на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У даному питанні слід звернути увагу на судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, враховуючи стандарт доказування "вірогідність доказів", колегія суддів вважає, що відповідачем було доведено факт нереалізації поставленого товару, а позовні вимоги заявлено позивачем передчасно.
Разом із тим, як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, після звернення позивача до суду відповідач сплатив позивачу за Договором поставки кошти в розмірі 46 900,00 грн, на підтвердження чого до відзиву на позовну заяву додано копії платіжних інструкцій № 371219 від 21.05.2025, № 107820 від 25.06.2025 та № 98193 від 24.06.2025.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. 
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.11.2024 у справі № 927/1187/23, від 18.07.2023 у справі № 906/1357/20, від 22.02.2022 у справі № 917/957/20, від 19.10.2021 у справі № 904/5506/18.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 зазначила, що пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Господарський суд закриває провадження в справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо).
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову необхідно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).
З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 46 900,00 грн припинив своє існування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
При цьому, слід зазначити, що апеляційна скарга не містить доводів у частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 46 900,00 грн основного боргу.
Водночас у задоволенні решти позовних вимог - про стягнення 357 004,93 грн основної заборгованості, 99 391,37 грн інфляційних втрат та 32 621,07 грн 3 % річних - необхідно відмовити у зв`язку з передчасністю їх заявлення.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні рішення, оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" заборгованості у сумі 357 004,93 грн, 3 % річних у сумі 32 591,50 грн, інфляційних втрат у сумі 96 678,04 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 6 398,10 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Судові витрати
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У силу статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви (в частині позовних вимог про стягнення 357 004,93 грн основної заборгованості, 99 391,37 грн інфляційних втрат та 32 621,07 грн 3 % річних) - в розмірі 5 868,21 грн, та апеляційної скарги - в розмірі 8 752,94 грн, покладаються на позивача.
Разом із тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивач має право звернутись до суду з клопотанням про повернення частини сплаченого судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог. 
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25 в частині часткового задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" заборгованості у сумі 357 004,93 грн, 3 % річних у сумі 32 591,50 грн, інфляційних втрат у сумі 96 678,04 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 6 398,10 грн, - скасувати.
3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" заборгованості у сумі 357 004,93 грн, 3 % річних у сумі 32 591,50 грн та інфляційних втрат у сумі 96 678,04 грн - відмовити.
4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 у справі № 910/6237/25 залишити без змін.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (03134, м. Київ, вул. Сосніних Сім`ї, буд. 3, ідентифікаційний код 34544034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6-К, ідентифікаційний код 32490244) 8 752 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн 94 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
8. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 19.01.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко