ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року	Львів	Справа № 140/13318/24 пров. № А/857/15555/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                             Матковської З.М.,
суддів:                                                                                 Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/13318/24 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Сорока Ю.Ю., час ухвалення за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 18.03.2025), -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулась до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Волинській області (далі по тексту відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації єдиного податку №1632/03-20-24-06 від 30.09.2024; зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи зі ставкою податку 5% включивши ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку з дати анулювання реєстрації - 30.10.2024 року.
На обґрунтування позову позивачка зазначає, що висновки контролюючого органу, та прийняте на їх основі спірне рішення про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, на переконання позивачки, не ґрунтуються на жодних нормах законодавства та є таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивачки, оскільки відповідач позбавив позивачку права надати заперечення на акт перевірки, підтверджуючі документи, бути особисто присутньою при розгляді її заперечень, надавати пояснення, а також можливості розгляду його питання комісією контролюючого органу з питань розгляду заперечень.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області №1632/03-20-24-06 від 30.09.2024 рішення про анулювання реєстрації єдиного податку.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи зі ставкою податку 5% включивши ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку з дати анулювання реєстрації - 30.10.2024.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені неповно.
Вказує, що камеральна перевірка була проведена правомірно, оскільки пункт 299.11 статті 299 Податкового кодексу України використовує формулювання «під час проведення перевірок» без виокремлення конкретного виду перевірки для платників першої-третьої груп, на відміну від платників четвертої групи, для яких прямо передбачена документальна перевірка. Податковий орган також зазначає, що судова практика, на яку посилався суд першої інстанції, стосувалася переважно платників четвертої групи або взагалі не містила висновків щодо виду перевірки.
Апелянт стверджує, що з набранням чинності Закону України «Про електронні комунікації» від 1 січня 2022 року платники податків при постачанні електронних комунікаційних послуг не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування. Згідно з цим Законом постачальник електронних комунікаційних послуг — це суб`єкт господарювання, який надає послуги на власних мережах або на мережах інших постачальників, і законодавство не визначає окремого суб`єкта, який міг би здійснювати таку діяльність без права на технічне обслуговування та експлуатацію мереж. Відповідно, сам факт здійснення діяльності за КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» унеможливлює перебування на спрощеній системі оподаткування.
З урахуванням наведеного відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачка не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у ГУ ДПС у Волинській області з 22.03.2021 та з 01.08.2021 була зареєстрована як платник єдиного податку на третій групі за ставкою 5 %, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку №18760 від 02.04.2024. 
Видами діяльності позивачки, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем (основний); 46.51 оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.42 роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку; 95.12 ремонт обладнання зв`язку; 58.29 видання іншого програмного забезпечення; 62.01 комп`ютерне програмування; 62.02 Консультування з питань інформатизації; 62.03 діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням; 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
23.09.2024 Головне управління ДПС у Волинській області склало акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування №26577/03-20-24-06-10, у п. 21 якого зазначено, що за результатами перевірки встановлені порушення за які передбачено анулювання реєстрації платника єдиного податку: здійснення видів діяльності, які не дають право застосовувати спрощену систему оподаткування, або не відповідність вимогам організаційно-правових форм господарювання абз.8 пп.291.5.1 п.295.1 ст.295 Кодексу, абз.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу – КВЕД 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку (3 група 5 %).
30.09.2024 Головне управління ДПС у Волинській області прийняло рішення про анулювання реєстрації єдиного податку № 1632/03-20-24-06 з підстав здійснення платниками діяльності, яка не дає право на застосовування спрощеної системи оподаткування, або не відповідність вимогам організаційно-правових форм господарювання: абзац 8 п.п.291.5.1 п.291.5 статті 291 Кодексу, абзац 5 п.п.298.2.3. п.298.2 статті 298 Кодексу», а також «виявлення органами державної податкової служби під час проведення перевірок порушень платником податку вимог глави 1 розділу XIV Кодексу (п.299.11 ст.299 Кодексу)».
Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням від 30.09.2024 №1632/03-20-24-06, вважаючи його безпідставним та протиправним, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю з тих підстав, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза межами цієї перевірки.
Так, суд першої інстанції вказав, що за матеріалами справи рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, відповідач прийняв рішення за наслідком проведення камеральної перевірки, яку, відповідно до ст.75 ПК України, не може бути проведено з питань дотримання умов перебування на спрощеній системі оподаткування.
Також, зосередив увагу й на тій обставині, що відповідач, при проведенні перевірки допустив ряд порушень, які позбавили позивачку права надати заперечення на акт перевірки, підтверджуючі документи, бути особисто присутньою при розгляді заперечень, надавати пояснення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління ДПС у Волинській області порушило умови та порядок прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 30.09.2024 № 1632/03-20-24-06, а тому таке рішення є протиправним, у зв`язку із чим його необхідно скасувати.
Крім цього, вказано, що оскільки рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.09.2024 № 1632/03-20-24-06 про анулювання реєстрації платника єдиного податку 3 групи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправним, то з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки необхідно зобов`язати відповідача поновити у Реєстрі платників єдиного податку запис про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , як про платника єдиного податку з 30.10.2024.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).
Главою І Розділу ХІV ПК України визначені загальні правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
Відповідно до п. 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. (п. 291.3 статті 291 ПК України).
Згідно із п. 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група:
фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;
електронні резиденти (е-резиденти), які зареєструвалися як фізичні особи - підприємці, здійснюють господарську діяльність з надання послуг, виробництва та/або продажу товарів виключно на користь нерезидентів України, за умови що протягом календарного року вони відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб - громадян або резидентів України;
не отримують доходи з джерелом походження з України, крім пасивних доходів;
обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Підпунктом 291.5.1 пунктом 291.5 статті 291 ПК України   установлено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які, зокрема, здійснюють діяльність (абзац 8):
з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності);
діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного);
діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного);
діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку;
діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.
Як встановлено підпунктом 5 підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у визначених випадках та в строки, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Згідно із п. 299.10 та абзацом 2 пункту 299.11 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом   298.2.3 пункту 298.2 статті 298   цього   Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Відповідно до п. 299.11 статті 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Отже, колегія суддів зауважує, що зважаючи на викладене, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.
Разом із тим, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування. Анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення
Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив, що встановлений актом камеральної перевірки факт порушення вимог підпункту   291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, а саме наявність виду діяльності, що не відповідає вимогам перебування на спрощеній системі оподаткування єдиного податку 1-3 груп, а саме: 61.90 - Інша діяльність у сфері електрозв`язку слугував підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
Так, при прийнятті спірного рішення відповідач дійшов висновку про здійснення позивачкою діяльності, що не може оподатковуватися за умовами спрощено системи оподаткування, саме через здійснення позивачкою діяльності за кодом КВЕД 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку.
Згідно із вимогами розділу 1 Сфера застосування вступної частини до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457, КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ. Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.
Відповідно до КВЕД-2010 клас 61.90 « Інша діяльність у сфері електрозв`язку» належить до розділу 61 Телекомунікації (електрозв`язок), який включає діяльність із надання телекомунікаційних та інших супутніх послуг, таких як передавання голосових, текстових, звукових або відеоданих. Устаткування, за допомогою якого здійснюють подібну діяльність, може функціонувати як на основі однієї технології, так і на основі комбінації декількох технологій. Спільність видів діяльності, включених до цього розділу, полягає в передаванні контенту без залучення до процесу його створення. Поділ діяльності у цьому розділі залежить від типу задіяної інфраструктури. У випадку передавання телевізійних сигналів це може включати формування пакета програм (які створені у розділі 60) для їх поширення.
Поділ видів діяльності згідно з розділом 61 КВЕД- 2010 на класи здійснюється за ознакою видів електрозв`язку, в межах яких суб`єктом господарювання здійснюється телекомунікаційна діяльність: проводів, безпроводовий, супутниковий.
Разом із цим, пункт 8 підпункту 291.5.1. пункту 291.5 статті 295 ПК України визначає конкретний вид діяльності - надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, що не може оподатковуватися на умовах спрощеної системи оподаткування.
Отже, перелік видів діяльності, що можуть бути віднесені до групи 61.90. Інша діяльність у сфері електрозв`язку розділу 61 Телекомунікації може включати, у тому числі, але не виключно, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, що визначений пунктом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України.
Апеляційний суд зауважує, що сам факт зазначення суб`єктом господарювання здійснення діяльності у межах класу 61.90. не може беззаперечно свідчити про те, що позивачкою здійснюється саме діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.
Відтак, колегія суддів вважає, що декларування позивачкою діяльності за кодом КВЕД 61.90 саме по собі не може бути критерієм визначення заборонених для застосування спрощеної системи оподаткування (єдиний податок) видів господарської діяльності, оскільки крім зазначених у підпункті 8 підпункту   291.5.1 пункту 291.5 ст. 291 ПК України   видів господарської діяльності, кодом КВЕД 61.90, визначені інші види діяльності (як то наведено вище), які не заборонені для застосування спрощеної системи оподаткування.
Також, варто зауважити, що з 01 січня 2022 року набрав чинності   Закон України « Про електронні комунікації» від 16 грудня 2020 року №1089-IX (далі - Закон №1089-ІХ), який визначає правові та організаційні основи державної політики у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра, а також права, обов`язки та відповідальність фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у відповідній діяльності або користуються електронними комунікаційними послугами.
Згідно із ч. 2 ст. 16 Закону №1089-ІХ, суб`єкти господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність як постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг, повинні протягом місяця від початку такої діяльності надіслати до регуляторного органу повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій.
Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону №1089-ІХ реєстр постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг ведеться регуляторним органом (його уповноваженими особами) в електронному вигляді за встановленими ним порядком та формою.
У статті 2 Закону №1089-IX, визначено, що мережа Інтернет (Інтернет) - глобальна електронна комунікаційна мережа, що призначена для передачі даних та складається з фізично та логічно взаємоз`єднаних окремих електронних комунікаційних мереж, взаємодія яких базується на використанні єдиного адресного простору та на використанні інтернет-протоколів, визначених міжнародними стандартами;
послуга доступу до мережі Інтернет - електронна комунікаційна послуга, що забезпечує доступ до мережі інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується;
електронна комунікаційна мережа - комплекс технічних засобів електронних комунікацій та споруд, призначених для надання електронних комунікаційних послуг;
електронна комунікація (телекомунікація, електрозв`язок) - передавання та/або приймання інформації незалежно від її типу або виду у вигляді електромагнітних сигналів за допомогою технічних засобів електронних комунікацій;
електронна комунікаційна послуга - послуга, що полягає в прийманні та/або передачі інформації через електронні комунікаційні мережі, крім послуг з редакційним контролем змісту інформації, що передається за допомогою електронних комунікаційних мереж і послуг;
постачальник електронних комунікаційних послуг - суб`єкт господарювання, який фактично надає та/або має право надавати електронні комунікаційні послуги на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг;
постачальник електронних комунікаційних мереж - суб`єкт господарювання, який надає послуги доступу до електронної комунікаційної мережі, що знаходиться в його володінні, та до пов`язаних з нею засобів, або з використанням віртуальних мереж;
оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та/або пов`язаними засобами. У разі постачання електронних комунікаційних мереж оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних мереж. У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг.
Отже, будь-який оператор електронних комунікацій може бути постачальником електронних комунікаційних мереж та/або послуг, але не кожен постачальник електронних комунікаційних послуг є оператором електронних комунікацій.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у матеріалах справи відсутні, а відповідач не надав доказів того, що позивачка здійснює діяльність з надання послуг технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, не надано доказів укладення підприємством позивачки із третіми особами послуг технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж чи то послуг телефонного зв`язку (жодного виду), послуг поштового зв`язку, не надавало таких послуг та не отримувало оплати за такі послуги.
Також, відсутні докази, які б свідчили про здійснення позивачкою діяльність у сфері надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації електрокомунікаційних мереж, такі відомості не зазначені відповідачем в акті перевірки та відповідних доказів ним не надано й під час розгляду справи у суді.
Колегія суддів також наголошує, що перевірка суб`єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку на предмет дотримання ним вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не відноситься до камеральних перевірок, а може проводитись у відповідності до норм ПК України шляхом призначення та проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податків.
Згідно із п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи
Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК Україні камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України « Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні».
Як встановлено п.п.76.1, 76.2 ст.76 ПК Україні, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 Податкового кодексу Україні, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення цього виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.
Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Із системного аналізу норм Податкового кодексу України висновується, що предметом камеральної перевірки можуть бути виключно помилки (порушення) у податковій звітності та/або її неподання (несвоєчасне подання).
Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.
Чинним податковим законодавством визначений вичерпний перелік підстав та видів перевірок, які мають право призначати та проводити контролюючі органи, в розумінні ст.19 Конституції України.
Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза межами цієї перевірки.
Отже, наведеними положеннями ПК України не передбачено можливість проведення контролюючим органом камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку третьої групи умов перебування на спрощеної системі оподаткування, обліку та звітності, а отже, відповідач необґрунтовано зазначив, що ним проведено камеральну перевірку.
Натомість, з акту перевірки вбачається, що податковий органом під час проведення камеральної перевірки надано оцінку питанню правомірності перебування позивачки, як платника єдиного податку третьої групи на спрощеній системі. Проте, як було зазначено вище предметом камеральної перевірки можуть бути виключно помилки (порушення) у податковій звітності та/або її неподання (несвоєчасне подання).
Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 19.03.2019 у справі № 803/1908/16, від 23.08.2019 у справі № 826/4242/15 та від 06.02.2020 у справі № 813/87/16.
Також, Верховний Суд у своїх постановах від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 10.11.2021 у справі №200/697/20-а, 18.03.2025 у справі № 160/21398/24 дійшов висновку, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Також, відповідач при проведенні перевірки допустив порушення, що позбавили позивачку права надати заперечення на акт перевірки, підтверджуючі документи, бути особисто присутньою при розгляді заперечень, надавати пояснення. 
Апеляційний суд звертає увагу, що виключення позивачки з реєстру платників єдиного податку з порушенням процедури його прийняття є самостійною підставою для скасування оспорюваного рішення.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Головне управлінням ДПС у Волинській області порушило умови та порядок прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 30.09.2024 №1632/03-20-24-06, а тому таке рішення є протиправним, та таким, яке необхідно скасувати, оскільки під час його прийняття відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовної вимоги в частині поновлення з 30.10.2024 реєстрації у якості платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Нормами ПК України не передбачено можливості звернення платника податків до контролюючого органу із заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру за наслідками скасування у судовому порядку як протиправного рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Таким чином, з врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.09.2024 №1632/03-20-24-06 про анулювання реєстрації платника єдиного податку 3 групи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправним, то, з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки, необхідно зобов`язати відповідача поновити у Реєстрі платників єдиного податку запис про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , як про платника єдиного податку з 30.10.2024.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/13318/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін