Справа № 2/714/34/26
ЄУН 714/1403/25 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2026 р.    м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :
головуючого-судді 	Єфтемій С.М.	
за участю: секретаря судових засідань 	Постевка Г.П. 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності та визнання право власності на 1/2 об`єкта незавершеного будівництва, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 26 лютого 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2020 року. Під час шлюбу у них народилися діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За час перебування у шлюбі, за спільні кошти вони розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,15 га, що розташована в с. Хряцька Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області. При цьому, вказана земельна ділянка була надана за рішенням ІІІ сесії ХХШV скликання Хряцьківської сільської ради № 34-03/2002 від 02 липня 2002 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, право власності на яке оформлено на відповідача ОСОБА_2 .
Будівництво спірного будинку було розпочато та проведено відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки та дозволу до виконання будівельно-монтажних робіт. При цьому, під час шлюбу вони спільно з відповідачем як подружжя, купували будівельні матеріали за їх спільні кошти. На момент розірвання шлюбу будинок не був введений в експлуатацію, його готовність складає 62 %.
Оскільки, на даний час між ними не досягнуто домовленості щодо поділу будинку, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаного будинку.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак від її представника, адвоката Апетракіоає Г.В. до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_2 , будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в.ч. і через офіційний сайт Судової влади, в судове засідання не з`явився. За таких обставин, в силу ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступне. 
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що сторони по справі з 26 лютого 2002 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2020 року було розірвано.
Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку Державного пкту на право приватної власності на землю вбачається, що ОСОБА_2 , тобто відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1522 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 7320786000:01:002:0001, що розташована на території с. Хряцька Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, право власності на яку зареєстровано 16.12.2002 року .
13.08.2002 року на ім`я ОСОБА_2 було видано дозвіл до виконання будівельно-монтажних робіт на забудову земельної ділянки.
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 серпня 2025 року слідує, що ступінь будівельної готовності об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 62%.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.
Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
На вказані положення законодавства звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2024 року у справі № 161/18051/20 (провадження № 61-13375св22).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ураховуючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки фактично збудований за час шлюбу і за спільні кошти та працею подружжя, і як вбачається із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 серпня 2025 року, вказаний об`єкт є незавершеним будівництвом, ступінь готовності якого становить 62%. Тому, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, слід визнати за  ОСОБА_1  право власності на 1/2 частину вказаного об`єкта нерухомості, а відтак позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 331 ЦК України, ст. ст. 60, 65, 70 СК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), зведеного за час шлюбу, що є сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено «09» лютого 2026 року.

Суддя: