Номер провадження: 33/813/421/26
Номер справи місцевого суду: 498/1753/25 
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кострицького В.В., з участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року, по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.2 ст. 204-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,
у с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Разом із апеляційною скаргою заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в обґрунтування якого зазначав, що його не було повідомлено належним чином та дату та час слухання справи, з копією оскаржуваної постанови ознайомився 17 грудня 2025 року.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що досліджуючи докази по даній справі, суд повинен був встановити наявність в його діях факту спроби перетину державного кордону з України поза встановленими пунктами пропуску в групі з іншими особами, та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.
Вказує, що з протоколом про адміністративне правопорушення не був ознайомлений, його підпис на ньому сфальсифікований. Копію протоколу не отримував. На вимоги, які викладені в поясненні на окремому аркуші. надати адвоката в протоколі зазначено, що захисника не потребує.
Вважає, що вказані докази не можуть вважатись такими, що беззаперечно доводять вчинення ним умисних дій спрямованих на спробу перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску.
Скаржник зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що він знаходився від державного кордону на відстані до 800 м., що не є порушенням спеціального прикордонного режиму та заборони вільного в`їзду, перебування, проживання. пересування тощо.
Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме дії здійснював скаржник, з метою спроби незаконного перетину державного кордону України та які б відповідали об`єктивній стороні правопорушення. передбаченого ст.204-1 КУпАП.
Явка в судове засідання
Сторона захисту була сповіщена належним чином, про дату , час та місце судового засідання , в судове засідання сторона захисту не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надала, а тому апеляційний суд вирішив розглянути апеляційну скаргу без участі сторони захисту.
Позиція апеляційного суду
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Оскаржувана постанова Великомихайлівського районного суду Одеської області була ухвалена 23 жовтня 2025 року. Матеріали справи не містять відомостей про підтвердження направлення та отримання стороною захисту копії оскаржуваної постанови.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 10 листопада 2025 року з проханням надіслати копію постанови за адресою його місця проживання. На підтвердження отримання скаржником 17 грудня 2025 року копії оскаржуваною постанови надано 
З повним текстом постанови скаржник ознайомився засобами електронної пошти 17.012.2025 року, підтвердження наявне в додатках до апеляційної скарги (а.с. 24).
Враховуючи, що у межах строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не була направлена копія постанови, з метою забезпечення права учасників справи на доступ до правосуддя та перегляд справи судом вищого рівня, що є складовою права на справедливий суд, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови від 23.10.2025 стосовно ОСОБА_1 ..
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАПвстановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі письмовими доказами: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 010057 Е від 29 вересня 2025 року, рапортом старшого сержанта ОСОБА_3 , схемою місцевості виявлення правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_1 ..
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Положеннями ч. 2 ст. 204-1 КУпАП визначено, що ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено що, Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан, а також, що відповідно до вказаного Указу Президента України в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Судом встановлено, що 29 вересня 2025 року о 12 год. 40 хв. на західній околиці с. Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області на відстані до 800 м. від лінії Державного кордону України на напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черниця (Республіка Молдова) було виявленого громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з особами, відносно яких були складені відповідні протоколи, незаконно, в пішому порядку, без вантажу, з документами, що посвідчують особу, намагався перетнути Держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску через ДК України на вихід з України в Республіку Молдова, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 204-1 КУпАП.
За даним фактом ІПС 1 категорії ОСОБА_4 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Із даних рапорту ІПС 1 категорії (начальник спеціального приміщення) старшого сержанта від 29.09.2025 року, вбачається, що 29.09.2025 року о 12:40 в результаті спрацювання фотопастки та прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку с. Великокомарівка (Укр.) - с. Черниця (РМ), на відстані до 800 метрів від лінії державного кордону України в районі пп/зн 0461/03, виявлено 7 громадян України ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 ), які намагались здійснити незаконний перетин Державного кордону України з Республікою Молдова на вихід з України поза пунктом пропуску, в пішому порядку, чим дані громадяни вчинили правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Даних громадян було запрошено та доставлено до ВПС Великокомарівка для з?ясування обставин правопорушення та складання документів про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. (а.с. 2).
Разом із цим до матеріалів справи долучено Довідку за результатами проведених перевірочних заходів, яка містить інформації про притягнення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що узгоджується з інформацією викладеною у вищевказаному рапорті.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за його відсутності, який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.
При цьому матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був в достатній мірі проінформований, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, що підтверджується його особистим підписом в протоколі, також ОСОБА_1 достовірно було відомо, що справа про адміністративне правопорушення буде розглядатися у Великомихайлівського районного суду Одеської області, тому доводи у цій частині не є підставою для скасування постанови суду.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 204-1 КУпАП розглядаються протягом доби, а тому не повідомлення ОСОБА_1 повісткою, із зазначенням дати і місця розгляду справи, не пізніше як за три доби до розгляду справи, в даному випадку не може визнатись порушенням норм процесуального права чи порушенням права особи на захист.
Одночасно апеляційний суду зазначає, що під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 також в повній мірі були надані можливості для захисту своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, чим відновлено його право на участь в судовому розгляді та надання пояснень по суті адміністративного правопорушення. Проте апелянт в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, чим розпорядився своїми диспозитивними правами та обов`язками на власний розсуд.
Твердження сторони захисту щодо фальсифікації протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2025 року апеляційний суд визнає безпідставним, з огляду на таке.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про фальсифікацію документів чи про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки інспекторів прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Отже, твердження скаржника щодо неправомірності дій працівників прикордонної служби не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що старший інспектор прикордонної служби ОСОБА_18 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу та інший матеріалів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні будь-які належні докази як у матеріалах справи, таких і не додано до апеляційної скарги.
Скаржником не було заявлено клопотання про допит в якості свідка інспектора прикордонної служби ОСОБА_19 щодо обставин складання адмінматеріалів у цій справі.
Крім того, твердження скаржника про те, що він не отримував копію протоколу про адміністративне правопорушення спростовуються матеріалами справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення від 29 вересня 2025 року містить відмітку про ознайомлення ОСОБА_1 , з цим протоколом, примірник якого ним отримано 29 вересня 2025 року. Як вже зазначалось вище, доказів на підтвердження фальсифікації підпису в протоколі надано не було.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що він знаходився від державного кордону на відстані 800 м., що не є порушенням спеціального прикордонного режиму та заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування тощо.
Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, Суткового був виявлений прикордонниками 29.09.2025 о 12 год. 40 хв. на західній околиці с. Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області на відстані до 800 м. від лінії Державного кордону України на напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черниця (Республіка Молдова).
Апеляційний суд звертає увагу, що мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив.
Крім того, у відповідності до ч. 3ст. 256 КУпАП, також не скористатися своїм правом на викладення в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень та зауважень з приводу обставин справи.
Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним.
Доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.
Таким чином наявний факт доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та вказані обставини не спростовані.
Посилання ОСОБА_1 про віддаленість державного кордону від місця його затримання, як на підставу для закриття провадження в справі, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність за ч. 2ст. 204 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, як і рапорту, яким зафіксовано сам факт правопорушення.
Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 2 ст. 204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду    В.В. Кострицький