Справа № 465/8999/25    Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 33/811/46/26    Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , потерпілого – ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова 18 грудня 2025 року, 
встановив: 
постановою Франківського районного суду м. Львова 18 грудня 2025 року,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
Відповідно до постанови,  ОСОБА_1 , 03.10.2025 року о 08 год. 57 хв. у м.Львів на вул. Кульпарківська 93, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , під час перестроювання не дав дороги транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого, допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матерільними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
На згадану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова 18 грудня 2025 року щодо нього та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпаП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню з огляду на істотні порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та недоведеність його вини.
Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та не встановив механізм події.
Стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували порушення ним вимог п.10.3 ПДР України, оскільки факт і момент перестроювання з його боку не доведені. Сам факт зіткнення не може автоматично свідчити про порушення п. 10.3 ПДР України, оскільки диспозиція цієї норми передбачає відповідальність лише за умови доведеного перестроювання. У цій справі, на думку апелянта, докази моменту та способу перестроювання з боку ОСОБА_1 відсутні, тому висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.
Заявляє, що суд не врахував його письмові пояснення, у яких ОСОБА_1 чітко зазначав, що рухався правою смугою, зупинився перед перешкодою, увімкнув покажчик лівого повороту та очікував можливості для безпечного перестроювання, однак такого маневру не розпочинав. Натомість водій автомобіля ГАЗ, рухаючись лівою смугою, здійснив зміщення праворуч, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив боковий контакт, пошкодивши ліве дзеркало автомобіля ОСОБА_1 .
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відеозаписам із бодікамер працівників поліції, у яких зафіксовано пояснення водія автомобіля ГАЗ, який визнав, що бачив увімкнений покажчик повороту автомобіля ОСОБА_1 , усвідомлював маневр апелянта перестроюватися та свідомо не хотів його пропускати, знав, що зачепив ліве дзеркало, однак продовжив рух.
Наголошує, що при прийняті оскаржуваної постанови, суд першої інстанції залиши поза увагою те, що характер пошкоджень транспортних засобів свідчить про альтернативний механізм ДТП; неправильно оцінив значення дорожніх знаків 1.5.2 та 3.20, які є попереджувальними та не підтверджують ані моменту, ані способу нібито перестроювання автомобіля ОСОБА_1 .
Також заявляє, що суд першої інстанції залишив поза увагою істотні порушення процедури складання адміністративних матеріалів працівниками патрульної поліції зокрема щодо пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності), хоча на відеозапису із бодікамер видно, що свідок був присутній та заявляв про це працівникам поліції.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інші.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме із схеми місця ДТП від 03 жовтня 2025 року (а.с.2), а також із письмових пояснень учасників ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.3,4) неможливо чітко встановити, хто з учасників здійснив порушення вимог ПДР України, що призвели до настання ДТП.
Також при апеляційному розгляді встановлено, що схема місця ДТП складена не безпосередньо у місці зіткнення транспортних засобів, тобто така схема не відповідає місцю вчинення ДТП, з такої схеми неможливо встановити факт зіткнення та факт розташування транспортних засобів у момент зіткнення.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №47969 від 03 жовтня 2025 року, який суд першої інстанції поклав в основу визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП суд апеляційної інстанції не може визнати належним та допустимим доказом, оскільки інших належних та допустимих доказів до матеріалів справи для встановлення доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП долучено не було, а наявні докази в матеріалах справи породжують обґрунтований сумнів в доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненому, а відтак трактується апеляційним судом на його користь.
Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, через що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки відсутній належним чином доведений факт порушення ним правил дорожнього руху, що призвели до настання дорожньо-транспотної пригоди.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити .
Постанову Франківського районного суду м. Львова 18 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАПу – скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.