ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/307/26 Справа № 210/6359/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 січня 2026 року м. Кривий Ріг 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, танакладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, -
в с т а н о в и л а :
постановою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 06.09.2025 року о 14:47 год. в м. Кривий Ріг, пр. Університетський, 2 керував транспортним засобом Hyundai i30 НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу від 21.08.2024 року строком на 1 рік та вчинено повторно протягом року за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 06.03.2025 року. Факт руху БК 475630, 240902.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що він не керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом поліцейських, на яких зафіксований факт розмови, де всі учасники перебувають на тротуарі. 
Наголошує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повторності вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, до матеріалів справи копію постанови не додано та не надано відомостей, де й ким складена така постанова, яким чином вручена та чи була вона оскаржена. Заперечує факт складання щодо нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Матеріали справи містять лише аркуш паперу, на якому надрукований проект постанови, у змісті якої відсутні підписи. 
Зауважує, що працівниками поліції не надано відомостей, що він позбавлений права керування транспортним засобом, навпаки в матеріалах справи міститься довідка про видачу йому посвідчення водія. 
Стверджує, що у протоколі наведені припущення та його наявність не є достатньою для притягнення до адміністративної відповідальності. Рапорт поліцейського не може бути однозначним доказом винуватості, крім того в ньому не зазначається про зупинку автомобіля. Довідка вказує лише на факт видачі йому посвідчення водія, а картка обліку адміністративного правопорушення, вказує лише на факт складання протоколу. 
Звертає увагу, що йому не було роз`яснено права та при складанні протоколу гурбо порушено вимоги Інструкції. 
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає не задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 виконані не в повній мірі.
Так, суд першої інстанції встановив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №445421 від 06.09.2025 року; рапортом інспектора полку ПП в м. Кривий Ріг; довідкою ст.інспектора відділення адміністративної практики полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капітана поліції Агєєвої Т.; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення; відеозаписом з нагрудних-камер поліцейських.
Так, судом першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винним за ч. ст. 126 КУпАП, яка регламентує, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Апеляційний суд зауважує, що частина 5 ст. 126 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки наведена диспозиція відсилає до закону, що регулює певні види діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом, зокрема ПДР України.
Разом з цим, суд першої інстанції визнав доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Водночас під викладу обставин, які визнав доведеними не послався на спеціальну норму закону, що порушив ОСОБА_1 , та яка утворює склад інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення. 
Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім того зазначається і нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення. Тобто необхідним є встановлення та зазначення у протоколі, норми яких законів порушила особа, діючи всупереч встановленому законом порядку.
Разом з цим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 445421 від 06.09.2025 року, ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 2.1а ПДР України, що судом першої інстанції взагалі не встановлено. Тобто, місцевий суд пославшись на протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 самостійно змінив фабулу обвинувачення, взагалі прибравши спеціальну норму закону, яку на думку уповноважених осіб порушено водієм. 
Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. 
Отже, суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_1 та наклав адміністративне стягнення, при цьому взагалі не встановив, яку норму закону порушено останнім, лише послався на ч. 5 ст. 126 КУпАП, яка є банкетною, та потребує обов`язкового встановлення спеціальних вимог закону, які порушені особою, в даному випадку правил дорожнього руху України. 
З огляду на зазначене, такі порушення є істотними і тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 06.09.2025 року о 14:47 год. в м. Кривий Ріг, пр. Університетський, 2, керував транспортним засобом Hyundai i30 НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу від 21.08.2024 року строком на 1 рік та вчинено повторно протягом року за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 06.03.2025 року, чим порушив п. 2.1а ПДР України.
Вказані обставини підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 445421 від 06.09.2025 року;
- рапортом інспектора полку ПП в м. Кривий Ріг, з якого встановлено, що наряд поліції Буран 203 отримали виклик «Порушення ПДР», де заявник повідомив, що транспортний засіб Хюндай і30 н.з. НОМЕР_1 рухається під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений права керування за ст. 130 КУпАП. При обстежені території виявлено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , під час перевірки документів встановлено, що останній позбавлений права керування;
- довідкою ст.інспектора відділення адміністративної практики полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капітана поліції Агєєвої Т., з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 . Крім того, наявна повторність вчинення адміністративного правопорушення;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4212977 від 06.03.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 06.03.2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20 400 грн. Копія постанови завірена ст. інспектором відділення адміністративної практики полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капітаном поліції Агєєвою Т. та печаткою полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП;
- відеозаписом з нагрудних-камер, на яких зафіксовано, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Hyundai i30 НОМЕР_1 , роз`яснення причини зупинки транспортного засобу, факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ; оголошення суті протоколу, часу та місця його розгляду, так само й те, що він ознайомлений зі змістом протоколу та правами й обов`язками.
Аналізуючи відомості наведених доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Так, пунктом п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Крім того, п. 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджених наказом МВС України від 07.11.2017 року № 1395, визначено, що повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).
Водночас, в пункті 1 Розділу VII «Особливості оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, вчинені повторно» визначено, що повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
Повторність вчинення правопорушення, має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку, органами Національної поліції.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які в сукупності доводять, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Як вбачається з матеріалів справи, поліцейськими отримано виклик, що особа керує транспортним засобом Hyundai i30 НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Працівниками поліції задля перевірки вказаного факту виявлено вказаний автомобіль, яким керував ОСОБА_1 . Як зафіксовано на відеозаписі з боді камер поліцейських, патрульна поліція під`їхала до автомобіля, з якого вийшов ОСОБА_1 , останньому оголошено підстави його зупини та розшукування, на що ОСОБА_1 обурився та зазначив, що йому відомо, хто міг повідомити про такий факт. 
Водночас, ОСОБА_1 не заперечив що керував транспортним засобом, більш того під час спілкування із поліцейськими, в той момент, коли вони розпочали перевірку документів ОСОБА_1 , останній повідомив, що раніше був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлений права керування, на що поліцейськими зазначено, що в такому випадку щодо нього буде складено постанову за ст. 126 КУпАП із призначенням стягнення у виді штрафу 20 тисяч. При цьому сам ОСОБА_1 повідомив, що на нього вже складалась така постанова, а тому штраф буде більшим. Вказані обставини перевірені працівниками поліції за допомогою робочого планшету та відповідно до реєстру встановлено, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а тому його дії 06.09.2025 року утворюють повторність.
Вказані обставини наголошені водієві ОСОБА_1 та поліцейським зазначено, що він не мав права керувати транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. За весь час спілкування та оформлення матеріалів ОСОБА_1 обурювався фактом повідомлення до поліції щодо нього, однак жодного разу не заперечив, як факт керування ним транспортним засобом, так і факт повторності. Навпаки, своїми зауваженнями, показав про обізнаність як попереднього його притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, так і про процедуру оформлення матеріалів. Навпаки ОСОБА_1 сам зауважуючи, що він зараз не може керувати транспортним засобом, питав у поліцейських, як йому залишити своє авто (оскільки він перебував на стоянці біля магазину), це вказує, що транспортним засобом Hyundai i30 НОМЕР_1 керував саме він та інших осіб не було. 
Твердження сторони захисту про відсутність доказів факту керування транспортним засобом є неспроможними, оскільки вимоги діючого КУпАП не вимагають обов`язкової відеофіксації керування транспортним засобом, доведеність даного факту підтверджується сукупністю доказів, які в даному випадку містяться в матеріалах справи, а тому беззаперечно встановлено, що останній керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року, що відповідає правовій кваліфікації передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
На думку апеляційного суду факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом. Крім того він в апеляційній скарзі не зазначає, що автомобілем керувала інша особа або такий автомобіль взагалі не перебував в стані руху, лише вказує, на відсутність доказів в матеріалах справи, що не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
Таку позицію ОСОБА_1 суд сприймає, як спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності, адже будучи беззаперечно обізнаним про позбавлення його права керування транспортним засобом зухвало порушував норми закону та двічі за рік ігнорував приписи встановленні рішенням суду та органу Національної поліції.
З поведінки ОСОБА_1 , під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що він керував Hyundai i30 НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами не через необізнаність, не випадково або за крайньої необхідності, а умисно порушуючи вимоги про заборону такого керування протягом певного строку, та після притягнення до адміністративної відповідальності за таке порушення вперше, знов вчинив таке порушення. 
Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи міститься довідка про видачу ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортним засобом, навпаки підтверджує склад інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 притягнуто саме за ознаками керування, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Тобто, особа мала таке право, та була його позбавлена за рішенням уповноваженого органу. Довідка свідчить про наявність самого посвідчення у особи, тобто його видачу в перше, проте рішенням суду ОСОБА_1 позбавлений самого права керування транспортним засобом на певний період, а не позбавлений посвідчення. Отже, взагалі існування посвідчення про право керування транспортним засобом й підтверджує наявність саме інкримінованого правопорушення. 
Разом з цим, факт позбавлення права керування транспортним засобом та керування транспортним засобом всупереч такому позбавленню, підтверджується постановою серії ЕНА № 4212977 від 06.03.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 06.03.2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відомості про скасування або оскарження ОСОБА_1 вказаної постанови, матеріали справи не містять.
Отже, апеляційний суд встановив поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 06.09.2025 року будучи позбавленим права керування транспортним засобом та вже притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне порушення протягом року до дати складання даного протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджує наявність ознаки повторності, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, переконливих доводів, які б спростовували відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , апеляційний суд позбавлений можливості його застосувати, оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 06.09.2025 року, отже на час постановлення судом апеляційної інстанції нового рішення, минув строк накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП у разі пропущення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Постанову Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - скасувати.
Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихп. 7 ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду    Ірина СВІЯГІНА