Справа № 306/823/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В., 
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2025 року у складі судді Уліганинця П.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті її тітки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Під час життя, 05.09.2023, останньою складено заповіт, відповідно до якого все майно, яке належить ОСОБА_4 на день її смерті, така заповіла позивачці.
Зазначала, що інших спадкоємців на майно померлої немає, тому просила суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування.
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача — задоволено. Залучено до участі в цивільній справі №306/823/24 за позовом ОСОБА_1 до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, співвідповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 .
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2024 року заяву ОСОБА_3  — задоволено. Залучено до участі в цивільній справі 306/823/24 за позовом ОСОБА_1 до Свалявської міської ради Закарпатської області та співвідповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 .
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та безпідставно відмовив у заявленому позові. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає її безпідставною та необґрунтованою.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , його представник ОСОБА_6 заперечили подану апеляційну скаргу, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, підлягає скасуванню з урахуванням наступного.
Матеріалами справи установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №907 від 21.02.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 прийняла спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком у вигляді житлового будинку з належними до нього спорудами по АДРЕСА_1 та є власником даного спадкового майна (а.с.42).
Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 12.06.1997 року серії ІV- ЗК № 033096 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.09.2023 року
Згідно заповіту ОСОБА_7 від 05.09.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. за реєстром № 2125, все своє майно, яке їй належить, ОСОБА_4 заповіла позивачці ОСОБА_1 (а.с.5).
З витребуваної судом апеляційної інстанції копії спадкової справи № 176/2023 за померлою ОСОБА_4 слідує, що позивачка ОСОБА_1 14.12.2023 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом за померлою ОСОБА_4 . Також заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 . 26.10.2023 року подав ОСОБА_3 , який з 10.07.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 від 27.10.2015 року є пенсіонером. Свідоцтва про право на спадщину за спадкодавцем ОСОБА_4 не видані.
Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Згідно із ст.1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону; 
Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1ст. 1270 ЦК України).
Згідно із ч.3,ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1,ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Матеріалами справи доведено, що спадщину за померлою ОСОБА_4 за заповітом прийняла позивач ОСОБА_1 , а також чоловік померлої - третя особа ОСОБА_3 , який має право на обов`язкову частку, як непрацездатний вдівець померлої ОСОБА_4 .
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статей 4, 5 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач – це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.
Пред`являючи даний позов, ОСОБА_1 в якості відповідача зазначила Свалявську міську раду. Інших осіб судом першої інстанції до справи у якості співвідповідачів не залучалося.
Як роз`яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
При цьому, суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справі №461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).
Належним відповідачем у даній справі є саме ОСОБА_8 , як спадкоємець, який прийняв спадщину за померлою ОСОБА_4 і має право на обов`язкову часту у спадщині, а не Свалявська міська рада.
Даний позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.
При цьому в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак, виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалити по даній справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав.
Суд не вправі встановлювати факти, робити висновки по суті спору за неналежного суб`єктного складу учасників, а тому дійшов передчасного висновку про відмову задоволення заявленого позову.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.
Згідно із ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
У ст.4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З урахуванням положень ст.ст.1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Матеріалами справи встановлено, що свідоцтва про право на спадщину за спадкодавцем ОСОБА_4 нотаріусом не видані, та відсутні дані про відмову нотаріуса позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, та наявність об`єктивних перешкод позивачу у здійсненні нею своїх спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2025 року скасувати.
У позові  ОСОБА_1 до Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 22 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: