Справа № 303/8024/25
2а/303/101/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року       м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої-судді    Гутій О.В.
за участі секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,       в с т а н о в и в:
Представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 02 липня 2025 року №470/1, якою накладено адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги мотиву тим, що 02.07.2025 року ОСОБА_1 був зупинений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомили Позивача про обставини, нібито вчинення ним порушень законодавства. При цьому жодних документів (протоколів, постанов) співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу не надали. 
Позивач, як військовозобов`язаний знаходився на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак 02.07.2025, з якихось причин, його поставлено на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При цьому, позивач не вчиняв жодних дій по зміні обліку з ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_6 . Такі дії, на переконання позивача, ймовірно, вчинялись співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою притягнення його до відповідальності, оскільки, розгляд справи не знаходився у сфері відання ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
03.07.2025 року в системі Резерв+, вже відображались відомості про те, що позивач знову був на обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
В подальшому, позивач звернувся до адвоката з метою отримання кваліфікованої правової допомоги, у зв`язку з чим адвокатом було зроблені відповідні докази, однак відповіді не отримано.
14 жовтня 2025 року позивач помітив, що з його рахунку здійснено списання коштів, після чого побачив заяву ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження та додану до неї постанову по справі про адміністративне правопорушення від 02 липня 2025 року №470/1. 
При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомляв позивача про розгляд справи, не надсилав постанови для добровільної сплати штрафу.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова №470/1 від 02.07.2025 року не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. 
У оскаржуваній постанові, зазначено, що: «Громадянин ОСОБА_1 , в порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у визначений законодавством семиденний строк не виконав обов`язок проходження ВЛК, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП. 
Однак, зазначене не відповідає дійсності, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Так позивач 16.07.2024 року звернувся до Мукачівського ЦНАП з метою уточнення облікових даних і отримання витягу, жодних порушень виявлено не було.
В подальшому позивач через застосунок Резерв+ оформив відстрочку на підставі постанови п. 1 ч.3 ст. 23. Порушень також виявлено не було. 
Надано відстрочку до завершення мобілізації, тип відстрочки відповідно до п.1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII. 
Згідно військово-облікового документу Резерв+, сформованого 16.07.2024 року, зазначено «Дані уточнено вчасно». Порушень також не виявлено. Тож у відповідача не було підстав для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 . 
Враховуючи вищезазначені обставини, постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, у зв`язку з чим така підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
26.11.2025 року відповідач  ІНФОРМАЦІЯ_7 , подав заяву в якій зазначив, що останнім ні протокол, ні постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210, 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 не виносилась.
06.12.2025 року представник позивача подав пояснення, в якій зазначив, що посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає дійсності та спростовується постановою № 470/1 від 02.07.2025 року.
09.12.2025 року представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат.
Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами , суд враховує наступне.
Судом встановлено, що постановою № 470-1 від 02 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень (а.с.17).
З даної постанови слідує, що громадянин ОСОБА_1 02.07.2025 року, в порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у визначений законодавством семиденний строк не виконав обов`язок проходження ВЛК, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП. 
Частиною 1 статті 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Згідно з частиною 3 статті 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, притягнення до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. (Правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17).
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною 2 статтею 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення з-поміж іншого повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
У постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач у визначений законодавством строк не виконав обов`язок проходження ВЛК, відтак вчинив своїми діями адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку, неявці на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також у порушенні порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах (формальний склад).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з додатку РЕЗЕРВ + , сформованого 16.07.2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період до 08.05.2025 року на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23. В подальшому таку продовжено до завершення мобілізації (а.с. 18-22).
Згідно даних, зазначених в додатку РЕЗЕВ +, міститься інформація, дата взяття на облік 04.07.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата уточнення даних 16.07.2024 року (а.с.18).
Згідно військово-облікового документу Резерв+, сформованого 16.07.2024 року, зазначено «Дані уточнено вчасно». Порушень також не виявлено. 
Згідно ч. 9. Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
Таким чином, судом встановлено з тексту оскаржуваної постанови, що позивачу інкримінується вчинення ним діяння, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП фактично лише за не проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби (ВЛК).
Зазначеною постановою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.
Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач, окрім іншого, вважає вказану вище постанову незаконною, просить її скасувати з підстав того, він стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 , тому в нього відсутні будь які правові підстави для проходження ВЛК в ІНФОРМАЦІЯ_10 .
З приводу зазначеного, суд зауважує на такому.
Повістка для проходження військово-лікарської комісії це повідомлення з підписом військового комісара, що зобов`язує отримувача пройти медичне обстеження (військово-лікарської комісії ВЛК). Після обстеження, особа, яка пройшла ВЛК отримує документ з висновком про придатність, часткову придатність або непридатність для військової служби.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Разом з тим, судом встановлено, зокрема з матеріалів адміністративної справи, що останні не містять належних та допустимих доказів того, що позивачу відповідачем належним чином вручалася повістка для проходження ВЛК, а отже у позивача не виник обов`язок прибути до Хустського ТЦК для проходження ВЛК.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд наголошує, що згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 року (справа № 524/7184/16-а).
Надаючи оцінку доказам, встановленим фактам та відповідним правовідносинам, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в частині неприбуття до Хустського ТЦК для проходження ВЛК, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.
Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідача 1, викладені ним у заяві на адміністративний позов щодо того, що останнім не виносилися ні протокол, ні постанова про адміністративне правопорушення, оскільки зазначене спростовуюся постановою № 470-1 від 02.07.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка і предметом розгляду адміністративного позову.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС під час ухвалення рішення суд вирішує: як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 18000 грн адвокат надав договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду, акт надання правової допомоги, рахунок на оплату. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, та виходячи із вказаних вище критеріїв, суд зазначає, що розгляд даної справи здійснювався у спрощеному провадженні, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, участі в судових засіданнях представник позивача не брав.
Оцінка фактично вчинених адвокатом дій при надання правничої допомоги в даній справі вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ст. 134 КАС України. Так, суд враховує, що представник позивача надав консультацію позивачу, підготував та склав позовну заяву.
Разом з тим, на переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 гривень, як заявлено позивачем, є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. 
Виходячи з засад розумного балансу між приватними і публічними засадами, реального часу, витраченого на представництво інтересів клієнта в суді, з урахуванням складності справи, характеру доказів у справі (відсутності експертиз, виклику свідків, тощо), кількості сторін, обсягу наданих адвокатом послуг, ціну позову і значення справи для сторін, беручи до уваги, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтвердженні доказами, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 484,48 гривень.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 72-78, 132, 139, 241-247, 286 КАС України, суд, - 
УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк для оскарження постанови № 470/1 від 02 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення.
Постанову № 470/1 у справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень за ч.3 ст.210 КУпАП – скасувати, провадження по справі – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн. 60 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення виготовлено 19.01.2026 року.

Головуюча           О.В.Гутій