ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1814/26 Справа № 214/6623/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/6623/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року  Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»(надалі – АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 21 січня 2022 року було укладено Кредитний договір №1002076442401, на підставі якого відповідачці видано кредит у розмірі 46 676,00 грн.
Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. 
Заборгованість відповідачки перед позивачем, станом на 04.06.2024, складає 62 357,99 грн., з яких: 44 705,23 грн. заборгованість за кредитом; 8,18 грн. заборгованість процентами; 17 644,58 грн. заборгованість за комісією.
Позивачем було направлено на адресу відповідачки письмову вимогу, однак, заборгованість не погашена. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 62 357,99 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. 
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року у сумі 62 357,99 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості у сумі 29 817,99 грн., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування всіх обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачкою, а тому останній не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилася відповідачка та з яким остання погодилася. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунковокасове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що починаючи з липня 2024 року відповідачка щомісячно сплачувала заборгованість по сумі кредиту. За період з 02 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 сплатила 11 000,00 грн.: 02.07.2024 – 2 000,00 грн.;10.07.2024 – 2 000,00 грн.; 05.08.2024 – 2 000,00 грн.; 05.09.2024 – 2 000,00 грн.; 02.10.2024 – 3 000,00 грн. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором №1002076442401 від 21.01.2022 року, з урахуванням часткового погашення в період з 02 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, становить 29 817,99 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що, згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2022 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 46 676,00 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом, шляхом підписання заяви №1002076442401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Сторонами було погоджено умови кредитування, а саме розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 1,99%, розмір процентної ставки – 0,010% річних, схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами) визначена у розмірі – 2 873,89 грн. щомісяця та 2 873,65 грн. (останній платіж) (а.с.13-15).
Підписавши Паспорт споживчого кредиту відповідачка погодилася з сумою, відсотками, строком повернення та іншими критеріями кредиту (а.с.16)
Відповідно до платіжної інструкції №TR.55384867.98196.8810 від 21.01.2022 року ОСОБА_1 отримала від АТ «ПУМБ» грошові кошти в розмірі 46 676,00 грн. за призначенням платежу – надання кредитних коштів за договором №1002076442401 від 21.01.2022 року. (а.с.38)
Позивач направляв письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, де зазначено, що, відповідно до умов договору №1002076442401, станом на 04.06.2024, існує заборгованість у розмірі 62 357,99 грн., яку необхідно погасити протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа (а.с. 33-34).
Відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року, станом на 04.06.2024 року, становить 62 357,99 грн., що складається з: 44 705,23 грн. заборгованості по сумі кредиту; 8,18 грн. заборгованості за процентами; 17 644,58 грн. заборгованості за комісією (а.с.38-39).
З виписки особового рахунку вбачається, що ОСОБА_1 з 21.01.2022 року по 04.06.2024 користувалася коштами наданими позивачем за умовами кредитного договору (а.с. 42-45).
Задовольняючи позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами боржницею в частині повернення кредиту та сплати відсотків і комісії за його користування, й наявності у зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, у визначеному позивачем розмірі. 
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом, 21 січня 2022 року ОСОБА_1 підписала Заяву на приєднання до Договору про комплексне банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) №1002076442401, та своїм підписом підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення такого договору, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні ДКБО. 
За умовами договору, АТ «ПУМБ» надав відповідачці ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі в сумі 46 676,00 грн на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 0,010% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1,99%. 
Із виписки по особовому рахунку видно операції по нарахуванню відсотків за користування кредитом, погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 04.06.2024, заборгованість за тілом кредиту становить 44 705,23 грн. (а.с.38-39).
При цьому, розрахунок заборгованості та виписка з рахунку узгоджуються між собою.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. 
Доводи апеляційної скарги про те, що за період з 02 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 сплатила 11 000,00 грн.: 02.07.2024 – 2 000,00 грн.;10.07.2024 – 2 000,00 грн.; 05.08.2024 – 2 000,00 грн.; 05.09.2024 – 2 000,00 грн.; 02.10.2024 – 3 000,00 грн., у звзку з чим, сума заборгованості за кредитним договором №1002076442401 від 21.01.2022 року, з урахуванням часткового погашення в період з 02 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, становить 29 817,99 грн., колегією суддів не приймаються.
Так, статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення заборгованості за Кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року, яка утворилася станом на 04 липня 2024 року, а тому надані суду квитанції про погашення щомісячних платежів по кредиту після цієї дати вірно не було враховано судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 44 705,23 грн.
Підписуючи Заяву №1002076442401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту, відповідачка була ознайомлена з розміром кредитного ліміту та порядком його зміни, розміром стандартної процентної ставки, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту, строком дії кредитного ліміту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання та обслуговування кредитної картки.
Відтак, враховуючи, що кредитним договором сторони погодили процентну ставку за користування кредитом, позивачем надано належні докази на підтвердження розміру заборгованості за процентами за спірним кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором, у визначеному позивачем розмірі, який фактично відповідачкою не оспорюється.
Разом з тим, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 04.06.2024, за відповідачкою значиться заборгованість по кредитному договору №1002076442401 від 21.01.2022 в розмірі 62 357,99 грн, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту – 44 705,23 грн, заборгованість по процентам – 8,18 грн, заборгованість по комісії – 17 644,58 грн. (а.с.38-39).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту), розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту), надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у Частині 5 Розділу II цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.
Проте, банк не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією публічної пропозиції AT «ПУМБ» була ознайомлена відповідачка ОСОБА_1 та погодилася з нею, відтак відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Пунктом 5 Заяви №1002076442401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,99%. Необхідність внесення плати (комісії) за обслуговування кредиту передбачена в розділі «Графік платежів». Розмір такої комісії за кредитним договором №1002076442401 складає 1,99% щомісяця, що становить 928,85 грн.
Однак, у Заяві №1002076442401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 січня 2022 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 5 заяви №1002076442401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 січня 2022 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У зв`язку з викладеним, відсутні підстави стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року, й доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Разом з тим, з огляду на ту обставину, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 рокуу повному обсязі, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення цих позовних вимог, рішення суду першої інстанції, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року, стягнутого з ОСОБА_1  на користь АТ «ПУМБ», шляхом зменшення цього розміру з 62 357 гривень 99 копійок до 44 713 гривень 41 копійок.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в загальному розмірі 1 744,13 грн (2422,40 грн х 72%), тобто пропорційно до задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.
Крім того, з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів стягує з АТ «ПУМБ» на користь  ОСОБА_1 судові витрати по справі, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 217,26 грн. (1816,80 грн х 67%), тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №1002076442401 від 21 січня 2022 року, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», змінити, зменшивши цей розмір з 62 357 гривень 99 копійок до 44 713 (сорока чотирьох тисяч семисот тринадцяти) гривень 41 (сорока однієї) копійок.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», змінити, зменшивши цей розмір з 2 422 гривень 40 копійок до 1 744 (однієї тисячі семисот сорока чотирьох) гривень 13 (тринадцяти) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 217 (одна тисяча двісті сімнадцять) гривень 26 (двадцять шість) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: