ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2348/25 
Провадження №1-кп/477/30/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року  Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження №62025150010004694 від 01.09.2025 року по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Вінницької області, Вінницького району, с. Степанівка, освіта середня спеціальна, офіційно не одружений, інвалід 3 групи, учасник бойових дій, проживає АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не судимий,
-у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 чт.408, ч.4 ст.410 КК України, 
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження :
прокурора- ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :
У відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.02.2022 року №43 обвинувачений ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Надалі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2025 року №68 обвинуваченого ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця - зенітника 6 зенітно - кулеметного відділення 1 зенітно- кулеметного взводу 3 зенітно -кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат, та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.
У відповідності до відомості закріплення зброї за особовим складом 3 зенітної кулеметної роти військової частин НОМЕР_1 за старшим солдатом ОСОБА_3 закріплено автомат АК -74 № НОМЕР_3 та 4 магазини під набої до нього, який 10.03.2025 року він отримав для службового користування, а також патрони до нього у кількості 120 штук калібру 5,45мм, що ж військовим майном, та перебуває на балансі військової частини.
26.08.2025 року о 12:30 старший солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення положень Військової присяги та вимог ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідно до яких, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в пункті тимчасової дислокації мобільної вогневої групи військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 із ввіреною йому вогнепальною зброєю- Автоматом АК-74, № НОМЕР_3 та боєприпасами до нього патронами калібру 5,45 мм, у кількості 60 штук, крім того із приміщення будівлі за місцем їх дислокації викрав військове майно а саме планшет «Qukitet» RT6 10.1, RT s/n 609932, вартістю 1802грн.90 ком., планшет «Surfase» , GO1.s/n002402602751, вартістю 18000 грн. тепловізійний приціл «Thermion» 2 LRF PRO» №776421969, вартістю 139808 грн.76 коп.
Після чого обвинувачений ОСОБА_3 залишив місце тимчасове місце розташування частини та за допомогою автомобіля «КІА НШРО» держаний реєстраційний номер « НОМЕР_4 » під керуванням водія ОСОБА_7 залишив місце військової служби, розпорядившись таким чином військовим майном з на власний розсуд.
30 серпня 2025 року обвинувачений ОСОБА_3 повернувся до тимчасового місця дислокації в військової частини разом з командиром ОСОБА_8 з місця проживання у м. Вінниця та разом зі зброєю та військовим майном.
Викрадене обвинуваченим ОСОБА_3 військове майно у повному обсязі повернуто у власність військової частини після повернення обвинуваченого до місця проходження служби 30.08.2025 року.
Скоєне обвинуваченим ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.408 КК України як дезертирство та ч.4 ст. 410 КК України як викрадення та привласнення іншого військового майна та бойових припасів вчинене в умовах воєнного стану. 
У ході розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у скоєнні кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що є військовослужбовцем за контрактом, починаючи із 0215 року, та учасником бойових дій. З початком повномасштабного вторгнення, а саме 26.02.2022 року, його було мобілізовано до збройних сил України , де він ніс службу протягом більш як три роки, захищаючи Батьківщину. Мав велику втому та бажання відпочити, для чого 26.08.2025 року після служби викликав таксі з метою поїхати додому у м. Вінницю , з собою узяв автомат та набої до нього, так як зброя облікована за ним, та боявся що вона може зникнути без нагляду. Крім того з кімнати де проживав, узяв належний йому рюкзак, де як потім виявилося, там залишалося два планшети та прибор нічного бачення, які залишилися там після чергування та використовувалися ним на чергуванні в силу своїх службових обов`язків. По ходу поїздки він пив пиво та спав у автомобілі. Так як не мав чим розрахуватися із таксистом, то заклав у ломбард один із планшетів, який потім викупив та повернув у власність частини. Усе інше майно він перевозив у багажнику автомобіля. Коли приїхав у Вінницю то викликав інше таксі з метою довезти його до квартири де він проживав. При цьому рюкзак забрав із собою, а автомат із набоями залишив у багажнику таксі, так як перебував у нетверезому стані та просто забув про нього. Дома був три дні вживав спиртні напої. Через два дні йому зателефонував командир його частини, який приїхав за ним до м. Вінниця та повернув до місця служби. Планшет який здав у ломбард викупив та повернув у власність частини так як і інше майно, включаючи автомат та набої до нього. Наміру не повернутися до місця служби у нього не було. 
Визнає себе винуватим у викраденні майна належного частині, так як не подумав про наслідки. Винуватим себе у дезертирстві не вважає, так як наміру неповернення до місця служби та або незаконного використання зброї та іншого майна, у нього не було. Він мав намір декілька днів відпочити а потім повернутися в частину, про що і раніше повідомляв слідству та ніколи не виказував наміру не повернутися до служби.
Представник військової частини ( потерпілого за ст. 410 ч.4 КК України ) ОСОБА_9 в суді пояснив, що дійсно усе майно у робочому стані та повернуто до військової частини за допомогою ОСОБА_3 . В частині військовослужбовець ОСОБА_3 характеризується позитивно. Добросовісно виконував покладні на нього обов`язки. Будь яких претензій матеріального характеру у військової частини до нього не має. 
Свідок ОСОБА_7  суду пояснив, що працює водієм таксі, отримав виклик у с. Калинівка куди прибув о 12:30 год. До нього підійшов обвинувачений, він зрозумів, що той військовослужбовець та повідомив що потрібно буде їхати у м. Вінниця. Він відчинив багажник, з метою щоб пасажир завантажив свої речі, а сам пішов перевірити технічний стан автомобіля, так як дорога мала бути далекою. Що пасажир завантажував у багажник він не бачив. Коли поїхали то, з дозволу пасажира вони заїхали та по дорозі забрали неповнолітнього сина так як у м. Вінниця живуть його родичі. Крім того заїжджали до двох ломбардів, де після відвідування одного з них пасажир провів розрахунок за поїздку у в оговореній сумі. По дорозі пасажир періодично пив пиво або спав. По приїзду до м. Вінниця у вечірній час, так як їм було не по дорозі, пасажир викликав інше таксі, забрав речі з багажника та поїхав. Через пару днів, він виконуючи рейс у напрямку м. Чернівці , пробив колесо та з метою його ремонту підняв настил у багажнику , де виявив автомат АК -74 та два ріжки з патронами до нього, про що зразу повідомив до органів поліції, та видав знайдене на вимогу поліції. Крім того, додав, що у салоні автомобіля обвинувачений забув воєнний білет, він телефонував обвинуваченому одразу, однак той не брав трубку. На третій день поїхав у село за місцем реєстрації обвинуваченого знайшов його родичів та домовився з ними про повернення документів уже у Миколаєві.
Від допиту інших свідків зазначених у реєстрі та обвинувальному акті прокурор ОСОБА_10 відмовився, проти чого не заперечували інші учасники справи, і ця відмова прийнята судом.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується змістом наданих стороною обвинувачення письмових доказів а саме:
Факт реєстрації кримінального правопорушення підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 62025150010004694 від 01.09.2025 року, за матеріалами правоохоронних органів, відносно ОСОБА_3 внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.4 чт. 408 КК України, про те, що 27.08.2025 року 08:00 годин військовослужбовець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із закріпленою, зброєю АК-74 НОМЕР_3 , та боєприпасами 5,45 мм у кількості 120 штук самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації 1 зенітного кулеметного взводу 3 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу АДРЕСА_4 . Записом №2 у тому ж витягу внесені відомості що до ОСОБА_3 по тому ж факт, але за додатковою кваліфікацією про привласнення закріпленої за ним зброї та боєприпасів з кваліфікацією за ч.4 ст.410 КК України.
Відомості внесені зі змісту повідомлення Служби Безпеки України від 30.08.2025 року №17/7/4-25-79нт., та повідомлення про виявлення ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації, АДРЕСА_2 , без зброї, повернуто до військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження служби. 
Відповідно до змісту матеріалів службового розслідування проведеного військовою частиною НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 зі зброєю страшим солдатом ОСОБА_3 , стрільцем -зенітником 5 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 3 зенітно кулеметної роти військової частини , яке було розпочато 27.08.2025 року та завершено 03.09.2025 року, встановлено, що відповідно до рапорту командира роти ОСОБА_11 від.27.08.2025 року стало відомо ,що 27.08.2025 року о 08:00 під час проведення ранкової перевірки наявності особового складу на місці пункту тимчасової дислокації в с. Калинівка, молодшим сержантом ОСОБА_12 виявлено незаконну відсутність старшого солдата ОСОБА_3 з закріпленою за військовослужбовцем зброєю Автоматом АК- 74 та боєприпасами до нього у кількості 120шт. калібру 5,45мм. Також стало відомо, що 30.08.2025 року о 18:50 старший солдат ОСОБА_3 самостійно повернувся з самовільного залишення частини до пункту тимчасової дислокації с. Березанка Миколаївського району Миколаївської області без закріпленої за ним стрілецької зброї АК-74 НОМЕР_3 та набоїв 5,45мм у кількості 120шт.
Під час перевірки встановлено, що у своїх поясненнях після повернення старший солдат ОСОБА_3 зазначив, що 26.08.2025 року знаходився у пункті тимчасової дислокації МВГ» Чернігів» у с. Калинівка Миколаївського району Миколаївської області. О 12 год 30 хв, у стані алкогольного сп`яніння викликав таксі з метою виїхати до м. Вінниця щоб побачити рідних. Так як коштів на таксі не мав, то взяв два військові планшети з метою здати їх до ломбарду оплативши таким чином послуги таксі. Після перебування декілька днів удома при поверненні планував взяти кошти у рідних та викупити планшети з метою їх повернення до військової частини. По дорозі до Вінниці пив пиво та спав у автомобілі, до кінця дороги був значно сп`янілий, та погано пам`ятає подальші події, як потрапив до квартири не пам`ятає. Вранці прокинувся та встановив відсутність планшета , військового квитка а також грошей. О 10 годині ранку поїхав у АДРЕСА_1 до бабусі ОСОБА_13 , яка повідомила, що приїзжав таксист який його віз у з Миколаєва та сказав що він забув у машині свій військовий квиток та планшет, який він забере до м. Миколаєва та передасть цивільній дружині. З 27 по 28 серпня перебував у бабусі та відпочивав.30.08.2025 року приїхала його цивільна дружина ОСОБА_14 та зателефонувала до його командира ОСОБА_8 , повідомивши його місце знаходження , який о 10:30 приїхав у с. Степанівка та вони разом з цивільної дружиною поїхали до Миколаєва , куди прибули о17:30 год. 
Молодший сержант ОСОБА_8 у своїх поясненнях при проведенні службового розслідування повідомив про обставини самовільного залишення ОСОБА_3 тимчасового розташування військової частини у АДРЕСА_3 разом з ввіреною йому зброєю та боєприпасами а також військовим майном. Крім того, пояснив, що до обставин повернення ОСОБА_3 , що 30.08.2025 року, вночі йому зателефонувала цивільно дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_15 та повідомила де він знаходиться, після чого він негайно вирушив за вказаною адресою , після чого вони повернулися до військової частини разом.
Як вбачається зі змісту результатів службового розслідування 30.08.2025 року старший солдат ОСОБА_3 з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Зброю до підрозділу та інше військове майно було повернуто з поверненням ОСОБА_3 . 
Будь якої інформації, яка б підтверджувала відмову ОСОБА_3 повертатися до військової частини для продовження служби матеріали службового розслідування не містять.
Відповідно до змісту копії рапорту командира3 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_16 від 27.08.2025, згідно з якими під час перевірки особового складу 27.08.2025 о 08:00 ОСОБА_3 був відсутній у тимчасовому місці дислокації військової сасатини АДРЕСА_4 , разом з закріпленою за ним зброєю та боєприпасами.
Змістом доповіді командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_17 за фактом самовільного залишення частини зі зброєю старшого солдата ОСОБА_3 
змістом витягу з наказу від 27.08.2025 №103, з якого вбачається, що командир ВЧ НОМЕР_1 підолковник ОСОБА_18 наказав провести службове розслідування за фактом самовільного залишення ВЧ старшим солдатом ОСОБА_3 ;
- актом службового розслідування за фактом самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 від 03.09.2025;
- витягом з наказу від 0*9.03.2025 №68, відповідно до якого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця кулеметника 6 зенітного кулеметного відділення 1 зен нітного кулеметного взводу 3 зенітно кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 ;
Жоден із зазначених доказів сторона захисту не просила визнати неналежним чи недопустимим.
У суду відсутні підстави не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, суд, допитавши свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.410 КК України а саме у викраденні іншого військового майна, у привласненні іншого військового майна та бойових припасів військовослужбовцем, вчинених в умовах воєнного стану, доведена повністю.
Що стосується кваліфікації скоєного обвинуваченим за ст. 408 ч.4 КК України як дезертирство тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану то суд вважає що стороною обвинувачення не надано доказів вчинення обвинуваченим саме такого злочину .
Так, об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби. Суб`єктом злочину може бути лише військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу. 
Суб`єктивна сторона дезертирства завжди характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.
Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.
Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).
Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не мав наміру не повертатися на військову службу, його дії повинні бити кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, а його вину повністю доведеною у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану . 
При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів які є тяжкими, і за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, наслідки скоєння кримінальних правопорушень які не є тяжкими, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, наявність інвалідності 3 групи, відсутність судимості, обставини скоєння ним кримінального правопорушення, ті обставини, що він є військовослужбовцем з 2015 року та учасником бойових дій, позитивну характеристику за місцем служби, та проживання, а також ті обставини, що починаючи з 24.02.2024 року ОСОБА_3 був призваний на воєнну службу та виконував обов`язки по захисту Батьківщини.
Обставинами що пом`якшують покарання, суд вважає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність інвалідності та виконання військового обов`язку перед Батьківщиною, повне повернення військового майна у найкоротший термін у зв`язку з чим, відшкодовано завданий збиток, та вважає за можливе застосувати при призначенні покарання за ст. 410 ч.4 КК України, ст.69 КК України та призначити покарання нижче нижчого рівня передбаченого санкцією зазначеної цієї статті.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 необхідно залишити у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч.4 ст.410 КК України, і призначити йому покарання :
-за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
-за ч.4 ст.410 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання покарань остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 ( шість) років позбавлення волі.
Початок відбування покарання визначити ОСОБА_3 з 19 вересня 2025 року.
У відбуте покарання зарахувати ОСОБА_3 строк тримання під вартою у період з 19 вересня 2025 року по день ухвалення вироку 06 січня 2026 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя         ОСОБА_1