ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/482/23  Номер провадження 22-ц/814/3236/25	Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Триголов В.М., Чумак О.В.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Марискіної Олени Олександрівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 10:53:44 до – не зазначено; дата виготовлення повного текста судового рішення – 28 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору емфітевзису недійсним та повернення земельної ділянки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулось до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений 11 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 3, 0101 га, кадастровий номер 5322487000:05:000:0061, розташованої на території Ялинцівської сільської ради, який був зареєстрований 08 червня 2013 року державним реєстратором Кременчуцького районного управління юстиції Скрильник В.О., та зобов`язати повернути земельну ділянку ОСОБА_1 .
Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка, яка є власницею спірної земельної ділянки, 12 жовтня 2012 року уклала з ПСП «Дніпровські зорі» договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 14 років. Зазначений договір зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства у Відділі Держкомзему Кременчуцького району Полтавської області. 
24 липня 2020 року після отримання Інформації державного земельного кадастру про право власності та інші речові права на земельну ділянку позивачці стало відомо про те, що її земельна ділянка перебуває у користуванні ПП «Агрофірма Недогарська» на підставі нібито укладеного нею з ОСОБА_2 11 березня 2013 року договору про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб. Проте, такий договір ОСОБА_1 не укладався, не підписувався, умови укладення договору не обговорювались, грошових коштів від ОСОБА_3 вона не отримувала.
       За таких обставин, оскільки оспорюваний договір емфітевзису був укладений у період чинності раніше укладеного договору, без вирішення питання про припинення чи розірвання раніше укладеного договору він не відповідає вимогам цивільного законодавства, зокрема вимогам статті 203 ЦК України, та підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору емфітевзису недійсним та повернення земельної ділянки відмовлено у зв?язку із пропуском строку давності.

В апеляційній скарзі адвокатка Марискіна О.О., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно викладені обставини і доводи позовної заяви та стверджується, що висновок суду про пропуск позивачкою строку давності є помилковим, зокрема тому, що відповідачем суду не надано доказів перерахування (передачі) позивачці коштів у рахунок орендної плати.
Окрім того, судом не враховані висновки ВП ВС, викладені у постанові від 02 листопада 2022 року (справа № 922/3166/20), за якими позовна вимога про розірвання договору оренди може бути заявлена протягом всього строку існування зобов?язання. 
У відзиві адвокатка Пінчук Ю.В., представниця ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наголошується, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона не підписувала оспорюваний договір.
Окрім того, представниця позивачки у суді першої інстанції підтвердила, що її довірителька із 2013 року не отримувала орендної плати від ПСП «Дніпровські зорі» і визнала, що належну позивачці земельну ділянку з 2013 року обробляв Черниш К.І.
Наведені та інші не спростовані позивачкою обставини у сукупності свідчать про те, що вона уклала оспорюваний правочин, отримала кошти згідно умов договору – одноразово у момент його підписання, і упродовж 10 років не висловлювала жодних заперечень. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 077090 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 3, 0101 га з кадастровим номером 5322487000:05:000:0061 на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       12 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ПСП «Дніпровські зорі», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки б/н, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 5322487000:05:000:0061, загальною площею 3, 0101 га, яка знаходиться на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області; договір укладено строком на 14 років (т.1 а.с.17-19).
       12 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі» в особі директора Сіори В.І. складено акт прийому-передачі земельної ділянки (т.1 а.с.20).
               Договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2012 року № 532240004002721.
Згідно довідки ПСП «Дніпровські зорі» № 141 від 13 листопада 2012 року ОСОБА_1 здає в оренду земельну ділянку площею 3,0101 га ПСП «Дніпровські зорі», за 2012 рік нараховано і виплачено орендну плату в сумі 1 500 грн. (т.1 а.с.14).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів, у другому кварталі 2013 року ОСОБА_1 отримала дохід від надання майна в лізинг від ПСП «Дніпровські зорі» в сумі 2 500 грн. (т.1 а.с.21).
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 829/15-22 від 08 лютого 2022 року на адвокатський запит ОСОБА_4 за станом на 01 січня 2013 року у відділі відсутня інформація про наявність (відсутність) реєстрації додаткової угоди про припинення дії договору оренди земельної ділянки, що укладався між ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі», зареєстрований 25 грудня 2012 року (т.1 а.с.7).
11 березня 2013 року між ОСОБА_1 , як власником, та ОСОБА_2 , як землекористувачем, укладено договір про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (т.1 а.с.11-13).
Умовами укладеного договору передбачено таке.
Власник ( ОСОБА_1 ) передав Землекористувачу ( ОСОБА_2 ) строком на 50 років право користування належними йому земельними ділянками для сільськогосподарських потреб: площею 3, 0101 га, що розташована на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322487000:05:000:0061; і площею 0, 1800 га, що розташована на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322487000:06:000:0061.
Сума складає 25 000 грн, оплата здійснюється у момент підписання договору.
Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована станом на 24 липня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5322487000:05:000:0061, цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3, 0101 га на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , щодо вказаної земельної ділянки 08 червня 2013 року за ПП «Агрофірма Недогарська» зареєстровано право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (т.1 а.с. 15).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 288820665 від 07 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , в тому числі, на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5322487000:06:000:0061 площею 0, 18 га, а також земельна ділянка з кадастровим номером 5322487000:05:000:0061 площею 3, 0101 га, і щодо вказаних земельних ділянок 08 червня 2013 року державним реєстратором Скрильник В.О. внесено записи про право користування ПП «Агрофірма Недогарська» земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (т.1 а.с. 8-9).
Підставою для проведення державної реєстрації іншого речового права стали договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) б/н від 11 березня 2013 року, рішення засновника про формування статутного капіталу ПП «Агрофірма Недогарська», акт приймання-передачі прав користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб до статутного капіталу ПП «Агрофірма Недогарська».
У договорі від 11 березня 2013 року у графі підписи сторін проставлено підпис кульковою ручкою від імені ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за станом на день укладання оспорюваного позивачкою ОСОБА_1 договору про надання права на користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), тобто на 11 березня 2013 року, щодо тієї ж земельної ділянки чинним був договір оренди землі б/н від 12 жовтня 2012 року, що укладався позивачкою з ПСП «Дніпровські зорі», отже вимога про визнання недійсним договору емфітевзису та зобов`язання повернення земельної ділянки є законною і обгрунтованою.
Представником відповідача подано заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності.
Стороною позивача не надано доказів на підтвердження факту неналежності підпису, що міститься на оспорюваному договорі, позивачці ОСОБА_1 і взагалі питання достовірності підпису останньої на договорі позивачкою та її представником не ініціювалось. За таких обставин, доводи представниці позивачки про необізнаність ОСОБА_1 про оспорюваний договір, розцінені судом як припущення її представника, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 була достовірно обізнана про укладення оспорюваного договору, про що свідчить її підпис у тексті договору.
Таким чином, строк позовної давності у цьому спорі розпочав свій перебіг саме з дати укладення договору – 11 березня 2013 року, і завершився, відповідно, 11 березня 2016 року, тобто за станом на день звернення ОСОБА_1 20 березня 2023 року до суду з позовом, є таким, що сплинув і підстави для визнання поважними будь-яких причин пропуску такого строку, відсутні. Більш того, сторона позивача з відповідною заявою до суду не зверталась.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Рішення суду, а саме висновки про обгрунтованість і законність заявлених позовних вимог з огляду на те, що оспорюваний договір був укладений у період дії раніше укладеного договору оренди, сторонами не оскаржується, тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє лише рішення суду першої інстанції у частині застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про що було заявлено стороною відповідача. 
За змістом ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення позову до суду. 
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст.267 ЦК України).
Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, за змістом наведеної норми ключовим питанням, яке має вирішити суд у випадку, якщо однією із сторін заявлено про застосування наслідків спливу строку давності, є встановлення обставин, які свідчать про те, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У справі, що переглядається, позивачка стверджує, що оспорюваний договір від 11 березня 2013 року вона не підписувала, дізналася про нього випадково 24 липня 2020 року після отримання Інформації з державного земельного кадастру про право власності та інші речові права на земельну ділянку, що їй належить. 
Оцінюючи доводи позивачки і висновки суду першої інстанції з цього питання, апеляційний суд враховує, що одним із основних принципів цивільних правовідносин є добросовісність (ст.3, ст.12, ст,13 ЦК України), яка у поєднанні із приписами ст. 319 ЦК України презюмує сумлінність власника у здійсненні своїх повноважень, його обов?язок бути обізнаним щодо стану своїх майнових прав.
За твердженням позивачки вона, уклавши договір оренди із ПСП «Дніпровські зорі» у жовтні 2012 року, не цікавилася станом своїх прав на землю до липня 2020 року, при цьому, як слідує з матеріалів справи, вона останній раз отримала орендну плату від ПСП «Дніпровські зорі» у 2013 році (т.1 а.с.21).
Стверджуючи про те, що вона не підписувала оспорюваний договір і не знала про його існування, позивачка не скористалася процесуальним правом на підтвердження цієї обставини – надання суду висновку експерта про належність чи неналежність їй підпису в оспорюваному договорі, який з огляду на підстави заявлених вимог є допустимим доказом (ч.2 ст.78 ЦПК України) з огляду на невизнання позову відповідачем.
Враховуючи наведене слід визнати обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачка підписала оспорюваний договір, тому не могла не знати про його існування. 
Посилання в апеляційній скарзі висновки ВП ВС, викладені у постанові від 02 листопада 2022 року (справа № 922/3166/20), апеляційний суд визнає необгрунтованим, адже вимоги про розірвання договору і вимога про визнання договору недійсним є різними за своїм юридичним змістом і наслідками. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Перевіркою матеріалів справи, апеляційним судом не встановлено обставин, які є обов?язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив :

Апеляційну скаргу адвокатки Марискіної Олени Олександрівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов     

 Судді: О.В. Чумак

 В.М.Триголов