ЄУН: 336/8073/25
Провадження №: 2/336/416/2026 
05.02.26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Степливої Т.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Швайковського А.А. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява обґрунтована тим, що з 2020 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . З часу народження дитини відповідач не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини, після її народження поїхала за межі України. Донька потребує материнської уваги та допомоги. Позивач стверджує, що він не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та її участі у вихованні доньки, але відповідач повністю усунулась від виконання обов`язків по його вихованню та матеріальному утриманню, а саме: матеріальної допомоги не надає, не відвідує та не спілкується з донькою, не проявляє материнської турботи про дитину – не приймає участі в її вихованні, станом її здоров`я, її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться та не займається. Натомість позивач має гарну характеристику від сусідів, виховує чотирьохрічну доньку, дає їй все, що потрібно для розвитку дитини. Дівчинка завжди чиста та весела. 
Посилаючись на викладені обставини, просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 03.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначено час та місце проведення підготовчого судового засідання у справі.
Ухвалою суду від 07.10.2025 витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою ОСОБА_2 .
15.10.2025 на виконання ухвали суду з Державної прикордонної служби України надійшла витребовувана інформація
10.11.2025 від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу до суду не прибула, причин неявки суду не повідомила, викликалася за адресою реєстрації місця проживання шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Заяви та клопотання від відповідача не надходили.
Представник третьої особи Парфенюк Л.П. в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про його проведення без її участі, просила при ухваленні рішення врахувати висновок, наданий суду раніше.
У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно серії НОМЕР_1 . 
Згідно з характеристикою наданою головою правління ОСББ «Чарівна 48», ОСОБА_1 показав себе як добросовісний та порядний мешканець. Він один виховує доньку, якій чотири роки. Дає їй все, що необхідне для розвитку дитини. Донька завжди чиста та весела. Активно приймає участь у житті будинку.
Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою, мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала за межі території України 29.09.2024 та більше в Україну не поверталась.
Судом досліджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому вказано, що малолітня ОСОБА_3 разом із своїм батьком ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечена всім необхідним, має окреме спальне місце, одяг та взуття відповідно до вікових потреб, багато іграшок. У висновку зазначено, що 11.09.2025 спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснили вихід за адресою проживання ОСОБА_2 , однак потрапити до помешкання не вдалося. Залишено запрошення до відділу, однак ніхто не з`явився та не зателефонував. Під час повторного виходу вдома перебувала бабуся ОСОБА_2 , яка повідомила, що онука виїхала за межі України та надала контактний номер телефону. Спеціалісти відділу зв`язались із ОСОБА_2 за допомогою телефонного додатку Viber. ОСОБА_2 повідомила 29.09.2025, що наразі мешкає за межами України, має іншу родину, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки не може брати участь у вихованні доньки, батько дитини зможе дати повноцінне виховання доньці, так як він відповідальна людина. Крім того, у висновку вказано, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, малолітня ОСОБА_4 розповіла, що мешкає разом із татком та кішкою ОСОБА_5 , мама покинула її, вона любить тільки папу. Посилаючись на викладені обставини, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування вважає доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою не перебував. З 2024 року розійшовся з ОСОБА_2 , пізніше вона виїхала за кордон. Останні два роки взагалі не спілкується з донькою, та не цікавиться нею. Також, не надає будь-якої допомоги на утримання дитини. 
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.
Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.
Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч. 2, 3 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Статтею 165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 протягом тривалого часу у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною з 2024 року, не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.
Відомості, надані стороною позивача, що свідчать про абсолютне нехтування матір`ю ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, підтверджені наявними доказами, які відповідають критеріям належності, допустимості та достатності, не спростовані з боку відповідача.
Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини.
Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено.
За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_3 , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає їх інтересам, враховуючи тривале невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки.
За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.
Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. 
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, сплачений ним при подачі позову до суду.
Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 432 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, код ЄДРПОУ: 37572885, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, просп.Моторобудівників, буд.34.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя             П.Л. Коваленко