КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 756/9209/23
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/9513/2025                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                   при секретарі                      Кононовій Н.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2024  року (суддя Діденко Є.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» про стягнення заборгованості із заробітної плати,
 
встановив:
 
у липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Промзв`язок» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з березня 2022 року по дату ухвалення рішення судом та суми компенсації втрат частини грошових доходів з березня 2022 року по дату ухвалення рішення судом.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 17 лютого 2020 року між ним та ПрАТ «Промзв`язок» був укладений трудовий договір строком до 16 лютого 2023 року, відповідно до умов якого він є членом наглядової ради товариства, а між ним та відповідачем виникають трудові відносини. Згідно пункту 3.1 цього договору за виконання своїх функціональних обов`язків йому встановлюється місячна заробітна плата у розмірі шести мінімальних заробітних плат.
            Позивач посилався на те, що починаючи з березня 2022 року фактична виплата заробітної плати йому не здійснюється, при цьому жодних змін в організації виробництва та праці за вказаний період у ПрАТ «Промзв`язок» не відбувалось, причини невиплати заробітної плати відповідач не повідомляє. Станом на 1 січня 2023 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, становить 368 605,60грн.
            Також, позивач вважав, що оскільки заробітна плата йому нараховується, але не виплачується починаючи з березня 2022 року, він має право на отримання компенсації в порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яка за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року становить 117 091,61грн.
            Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 971 342,85грн, з яких слід утримати податки, збори та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків 
                                                                                  
виплати заробітної плати в розмірі 145 455,42грн, з яких слід утримати податки збори та інші обов`язкові платежі. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» на користь держави суму судового збору у розмірі 11 167,98грн.
            У поданій апеляційній скарзі генеральний директор ПрАТ «Промзв`язок» Ігор Зозуля просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
            Представник відповідача зазначає, що невиплата позивачеві заробітної плати була пов`язана з повним невиконанням ним, як членом наглядової ради ПрАТ «Промзв`язок», його посадових обов`язків, однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що відповідач не мав підстав не виплачувати позивачу заробітну плату, при цьому не був позбавлений можливості ініціювати розірвання трудового договору з позивачем у порядку ст. 147 КЗпП України, як дисциплінарного стягнення. При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що згідно положень ст. 80 Закону України «Про акціонерні товариства», дострокове звільнення позивача було можливе виключно за наявності відповідного рішення загальних зборів товариства та не встановив, що під час дії воєнного стану загальні збори ПрАТ «Промзв`язок» не скликались та не проводились.
            Також, представник відповідача зазначає, що згідно умов трудового договору, укладеного між ПрАТ «Промзв`язок» та позивачем, товариство зобов`язане виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату виключно за виконання ним його функціональних обов`язків, що кореспондується з пунктом 9.3 Статуту ПрАТ «Промзв`язок», статтею 94 КЗпП України та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».
            Представник відповідача посилається на те, що позивач не виконував навіть мінімально свої трудові обов`язки шляхом участі у засіданнях наглядової ради товариства, так як ще з 2021 року не приймав участі в жодному із засідань. Саме у зв`язку з цим наглядова рада ПрАТ «Промзв`язок» у своєму рішенні від 23 грудня 2021 року доручила генеральному директору товариства проконтролювати виконання позивачем його трудових обов`язків та у випадку їх невиконання припинити з березня 2022 року виплачувати йому заробітну плату. При цьому, з березня 2022 року позивач взагалі жодного разу не прибув на роботу без поважних на те причин.
            Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що за порушення трудової дисципліни до позивача потрібно було застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, при цьому все одно виплачувати йому заробітну плату за роботу, яку він фактично не виконував. При цьому, суд не врахував, що позивача може бути достроково звільнено виключно рішенням загальних зборів товариства.
            У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль Я.Ю. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що позивач здійснював заходи, спрямовані на те, щоб чесно та сумлінно виконувати свої обов`язки, неодноразово надсилав відповідачу запити на отримання інформації щодо порядку денного засідань наглядової ради ПрАТ «Промзв`язок», аби мати завчасну можливість підготуватись до таких засідань, подавати свої пропозиції, зауваження та заперечення, однак відповідач умисно ігнорував такі запити, жодного разу не надав інформації про порядок денний та іншої інформації, яка надавала би можливість позивачу реалізовувати свої повноваження повноцінно та з користю для відповідача.
            Представник позивача вважає, що систематичне ненадання відповідачем вказаної інформації позивачу за його запитами, свідчить про порушення його прав та обов`язків, передбачених нормами чинного законодавства та діючого трудового договору, відтак саме 
                                                                                   
через протиправні дії відповідача позивач не мав можливості виконувати свої функції члена наглядової ради. При цьому відповідач порушив не лише права позивача щодо забезпечення умов праці, необхідних для виконання ним своїх трудових обов`язків, а й порушив право позивача на отримання заробітної плати.
            Представник позивача стверджує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що трудовим договором, укладеним між сторонами, та чинним законодавством не передбачено право роботодавця обмежувати працівника у виплаті заробітної плати у разі невиконання чи неналежного виконання ним його трудових обов`язків. При цьому, відповідач не ініціював питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності чи про розірвання трудового договору у встановленому законом порядку, натомість, в односторонньому порядку та без попередження позивача припинив виплачувати останньому заробітну плату.
            Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду без змін.
            Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.                
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ПрАТ «Промзв`язок» - Воскобойника М.Т., який апеляційну скаргу підтримав, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Полуніної К.А., яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Перелік справ, які можуть бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.
Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.
Згідно з пунктом 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з березня 2022 року і до ухвалення 
                                                                                  
судом рішення, та суму компенсації втрати частини грошових доходів з березня 2022 року у розмірі станом на дату ухвалення рішення.
Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва про відкриття провадження від 2 серпня 2023 року розгляд даної справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 116 798грн (971 342,85грн + 145 455,42грн).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на час звернення до суду з цим позовом становив 2 684грн, отже, двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 671 000грн.
Таким чином, ціна позову у даній справі перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи ціну позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції не мав правових підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення. 
            
З матеріалів справи встановлено, що 17 лютого 2020 року між ПрАТ «Промзв`язок» (товариство) та ОСОБА_1 (посадова особа) був укладений трудовий договір, відповідно до умов якого позивач (посадова особа) є членом наглядової ради товариства. 
Пунктом 1.2. договору сторони визначили, що повноваження (права та обов`язки) посадової особи передбачені статутом товариства, внутрішніми документами товариства та законодавством України. На підставі даного договору між позивачем та ПрАТ «Промзв`язок» виникають трудові відносини (с.с.7-8 т.1).
Відповідно до пункту 2.1 Трудового договору посадова особа зобов`язується виконувати обов`язки, визначені у п. 1.2 даного договору, а товариство зобов`язується виплачувати посадовій особі заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання посадовою особою своїх обов`язків.
Згідно пункту 3.1 Трудового договору за виконання своїх функціональних обов`язків посадовій особі встановлюється місячна заробітна плата у розмірі 6 мінімальних заробітних плат. Виплата цієї заробітної плати здійснюється у порядку, встановленому законодавством України та внутрішніми документами товариства.
Пунктом 5.1 Трудового договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків по даному договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України.
Даний договір діє з 17 лютого 2020 року по 16 лютого 2023 року (пункт 6.1 Трудового договору).
Пунктом 9.1. статуту ПрАТ «Промзв`язок» (нова редакція), затвердженого рішенням річних загальних зборів акціонерів від 22 квітня 2019 року (далі - Статут) у товаристві створюється Наглядова рада товариства. Наглядова рада товариства складається із 6 членів. Наглядова рада є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної законодавством України, цим статутом та положенням про наглядову раду товариства здійснює управління товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого рогу товариства.
Відповідно до пунктів 9.2, 9.3 Статуту порядок роботи членів наглядової ради та виплати їм винагороди визначається законодавством України, цим статутом, положенням про наглядову раду товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом наглядової ради товариства. Такий договір або контракт від імені товариства підписується генеральним директором товариства чи іншою 
                                                                                  
уповноваженою загальними зборами акціонерів товариства особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів акціонерів товариства. У разі укладення з членом наглядової ради товариства цивільно-правового договору такий договір може бути оплатним чи безоплатним. Член наглядової ради товариства повинен виконувати свої обов`язки особисто і не може передавати власні повноваження іншій особі.
Пункт 9.5 Статуту передбачає виключні повноваження наглядової ради.
Згідно пункту 9.22. Статуту засідання Наглядової ради товариства скликаються за ініціативою голови Наглядової ради товариства або на вимогу члена Наглядової ради товариства, ревізійної комісії товариства та генерального директора товариства. Засідання Наглядової ради товариства проводяться в міру необхідності, але не рідше 1 разу на квартал.
За результатами засідання наглядової ради товариства від 23 грудня 2021 року прийнято рішення доручити генеральному директору товариства проконтролювати, щоб у випадку, якщо протягом наступних 2 місяців невиконання ОСОБА_1 його функціональних обов`язків, передбачених трудовим договором, не припиниться, починаючи з березня 2022 року не виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату за періоди, коли таке невиконання ним його обов`язків матиме місце.
У протоколі засідання наглядової ради від 23 грудня 2021 року зазначено, що член наглядової ради ОСОБА_1 останні декілька місяців не приймає участь у засіданнях наглядової ради товариства і взагалі не з`являється у товаристві (с.с.43-45 т.1).
Як вбачається з наявних у матеріалах справи табелів використання робочого часу, наданих відповідачем, позивач з березня 2022 року по липень 2023 року жодного разу не з`явився на роботі та не виконував свої трудові обов`язки, тобто не був присутнім на засіданнях наглядової ради ПрАТ «Промзв`язок» (с.с.46-62 т.1).
Згідно довідки від 18 вересня 2023 року банку «Кліринговий дім» з рахунка ПрАТ «Промзв`язок» були здійснені виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1 січня 2022 року по 31 березня 2022 року (с.с.110 т.1).
Відповідно до протоколу засідання наглядової ради від 19 жовтня 2023 року, предметом розгляду було, зокрема, продовження не виконання ОСОБА_1 його обов`язків члена наглядової ради товариства.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  ні чинним законодавством, ні умовами Трудового договору не передбачено право роботодавця обмежувати працівника у виплаті заробітної плати у разі невиконання чи неналежного виконання ним трудових обов`язків.
Суд першої інстанції вважав, що не виконання або неналежне виконання трудових обов`язків, відсутність на роботі без поважних причин можуть бути підставами для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності із дотриманням встановленої законом процедури, наслідком чого, зокрема, може бути розірвання з працівником трудового договору. Проте відповідач не ініціював питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та не порушив питання про розірвання трудового договору з позивачем у відповідності до п. 6.2. трудового договору, статті 80 Закону України «Про акціонерні товариства», а в односторонньому порядку, без попередження змінив умови оплати праці в бік погіршення, фактично застосувавши до позивача дисциплінарне стягнення, яке не передбачене законом і умовами трудового договору. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
                                                                       
Згідно частини 2 статті 69 Закону України «Про акціонерні товариства» порядок роботи наглядової ради, права та обов`язки її членів, порядок виплати їм винагороди визначаються цим Законом, статутом акціонерного товариства, положенням про наглядову раду акціонерного товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з кожним членом наглядової ради. Такий договір або контракт від імені товариства підписується уповноваженою загальними зборами особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів. У разі укладення з членом наглядової ради цивільно-правового договору такий договір може бути оплатним або безоплатним.
Частина 1 статті 21 КЗпП України визначає, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що заробітна плата виплачується за виконану роботу, передбачену умовами трудового договору.
Згідно укладеного 17 лютого 2020 року між сторонами трудового договору, ОСОБА_1 зобов`язався виконувати обов`язки члена Наглядової ради ПрАТ «Промзв`язок», які визначені статутом товариства, внутрішніми документами товариства та законодавством України, а товариство зобов`язалося виплачувати йому заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання своїх обов`язків.
Отже, умовами трудового договору сторони погодили, що заробітна плата позивачу виплачується товариства за виконання ним обов`язків члена наглядової ради товариства.
Під час судового розгляду позивач не заперечував, що він не відвідував засідання наглядової ради товариства та не з`являвся у товаристві у спірний період.
Зокрема, з наданих суду документів встановлено, що ОСОБА_1 отримав повідомлення про засідання наглядової ради товариства 23 грудня 2021 року. Однак, ОСОБА_1 на засідання не з`явився, направивши лист про перенесення засідання, так як йому не був направлений порядок денний засідання.
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є членами наглядової ради товариства, підтвердили, що з березня 2022 року та деякий період до цього ОСОБА_1 не був присутнім на жодному засідання наглядової ради товариства, хоча про засідання повідомлявся регулярно.
Також матеріали справи містять повідомлення, які направлялися ОСОБА_1 у період з 6 березня по 17 липня 2023 року про засідання наглядової ради товариства, на які останній не з`являвся.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 під час судового розгляду не заперечував, що отримував повідомлення про дати засідань наглядової ради у 
                                                                                  
спірний період.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Однак, позивачем не надано суду першої інстанції доказів виконання ним обов`язків члена наглядової ради товариства у спірний період та явку на засідання наглядової ради.
Посилання представника позивача на те, що направлені ОСОБА_1 повідомлення про засідання наглядової ради товариства не містили порядок денний засідання, що позбавляло можливості позивача приймати участь у засіданнях, колегія суддів вважає надуманими, оскільки, як зазначалося у рішенні господарського суду міста Києва від 4 серпня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Промзв`язок» про визнання недійсним рішення наглядової ради, порядок денний засідання наглядової ради  затверджується безпосередньо на засіданні, тому вимога позивача зазначати порядок денний засідання наглядової ради у  повідомленнях не ґрунтується ні на нормах чинного законодавства, ні на положеннях статуту товариства.
Зі змісту Статуту вбачається, що наглядова рада ПрАТ «Промзв`язок» працює, зокрема, шляхом проведення її засідань, що кореспондується з положеннями Закону України «Про акціонерні товариства».
Таким чином, виходячи зі змісту пунктів 1.2, 2.1 Трудового договору та положень Статуту, мінімальним об`ємом роботи (функціональних обов`язків) ОСОБА_1 , за яку ПрАТ «Промзв`язок» зобов`язувалось нараховувати та виплачувати йому заробітну плату, була участь у засіданнях наглядової ради ПрАТ «Промзв`язок».
Під час судового розгляду позивачем не було наведено належних та обґрунтованих підстав не виконання ним обов`язків члена наглядової ради відповідно до укладеного з ним трудового договору.
Враховуючи, що умовами трудового договору, укладеного 17 лютого 2020 року 
                                                                                  
між сторонами, було передбачено, що товариство зобов`язується виплачувати позивачу заробітну плату за виконання ним обов`язків члена наглядової ради товариства, які позивачем у спірний період не виконувалися, позивач на засідання наглядової ради не з`являвся, відповідач мав правові підстави не виплачувати позивачу заробітну плату за цей період.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату незалежно від виконання останнім своїх обов`язків за трудовим договором та відвідування останнім засідань наглядової ради, є помилковим та суперечить положенням статті 94 КЗпП України та умовам укладеного сторонами договору, оскільки працівнику, який не з`являється на своєму робочому місці, не виплачується заробітна плата.
Також колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що за не виконання позивачем своїх обов`язків за трудовим договором, відповідач повинен був ініціювати притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності або порушити питання про розірвання трудового договору, однак фактично змінив умови праці без попередження, застосувавши дисциплінарне стягнення.
За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення. Отже, обов`язку роботодавця застосовувати дисциплінарні стягнення діючі норми трудового законодавства не передбачають.
Підстави дострокового припинення повноважень членів наглядової ради акціонерного товариства передбачені у статті 80 Закону України «Про акціонерні товариства» та пунктом 9.27 Статуту товариства, які не передбачають можливість без рішення загальних зборів акціонерів товариства припинити повноваження члена наглядової ради у разі не виконання ним обов`язків члена наглядової ради товариства та неявки на засідання наглядової ради.
Колегія суддів вважає, що відповідач не змінював умови оплати праці позивача, а не здійснював виплату заробітної плати за час, коли позивач не з`являвся на засідання наглядової ради товариства, тобто не виконував свою роботу та не виконував обов`язки, передбачені Трудовим договором, що під час судового розгляду не було спростовано позивачем.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заробітної плати за роботу, яку він не виконував, та за період, коли він не з`являвся на засідання наглядової ради товариства, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог відмовляється, сплачений ПрАТ «Промзв`язок» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 16 761,83грн та за подання касаційної скарги, яка задоволена Верховним Судом частково, у розмірі 22 349,11грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
                                                           
   постановив:
 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» задовольнити.
            Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2024  року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Промзв`язок» про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовити.
            Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Промзв`язок» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 16 761грн 83коп. та за подання касаційної скарги у сумі 22 349грн 11коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук