ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 м. Дніпро Справа № 912/162/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025 у справі (суддя Глушков М.С.), повний текст рішення складено 30.05.2025
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані», м. Харків
до відповідача фізичної особи-підприємця Гримача Дмитра Борисовича, м. Кропивницький
про стягнення 27 579,00 грн, -
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

23.01.2025 до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті компані» до фізичної особи-підприємця Гримача Дмитра Борисовича про стягнення сплачених авансових платежів у сумі 27 579,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з розірванням договору № ФОП-883 від 05.09.2024 про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації, з відповідача підлягають стягненню авансові платежі, як безпідставно отримані кошти, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025 в задоволенні позову відмовлено повністю.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Дзенкод Айті Компані» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить:
- рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025 по справі № 912/162/25 скасувати повністю;
- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Дзенкод Айті Компані» задовільнити в повному обсязі;
- стягнути з ФОП Гримача Дмитра Борисовича на користь ТОВ «Дзенкод Айті Компані» суму сплачених авансових платежів у розмірі 27 579,00 грн;
- стягнути з ФОП Гримача Дмитра Борисовича на користь ТОВ «Дзенкод Айті Компані» судові витрати в загальній сумі 31 056,00 грн, у тому числі: судовий збір у сумі 2 422,40 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.
Апеляційна скарга ТОВ «Дзенкод Айті Компані» ґрунтується на тому, що рішення суду першої інстанції у справі № 912/162/25 є необґрунтованим через неповне з`ясування обставин та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Ключовим доводом є ігнорування судом факту розірвання договору, який був офіційно підтверджений обома сторонами під час судових засідань та через припинення доступу до систем. 
Оскільки договір є розірваним, правова підстава для утримання відповідачем авансових платежів у сумі 27 579,00 грн відпала, що згідно зі ст. 1212 ЦК України зобов`язує повернути кошти як безпідставно набуті. 
Апелянт наголошує, що відповідач фактично не надав жодних послуг, оскільки заявлені ним в актах роботи (самонавчання, ознайомлення з технологіями) не є послугами в розумінні договору та не створюють цінності для замовника. 
Додатково апелянт вказує на порушення принципу добросовісності та заборони суперечливої поведінки (доктрина venire contra factum proprium), адже відповідач спочатку визнав борг у листуванні, а згодом надав фіктивні рахунки.
Оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним вище аргументам та порушив вимоги ст. 238 ГПК України щодо мотивованості рішення, апелянт вимагає повного скасування рішення та задоволення позовних вимог.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

ФОП Гримач Дмитро Борисович не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

05.09.2024 між ТОВ «Дзенкод Айті Компані» (далі - Замовник) та ФОП Гримач Д.Б. (далі - Виконавець) укладено договір № ФОП-883 про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації (далі - Договір, а. с. 8-12).
Пунктом 1.1. Договору передбачено, що відповідно до умов цього Договору Виконавець за завданням Замовника зобов`язується надавати послуги (виконувати роботи) у сфері інформатизації через електронну систему управління проєктами Замовника (далі - система управління проєктами), у тому числі, але не обмежуючись:
- послуги з комп`ютерного програмування та розроблення програмного забезпечення;
- послуги з тестування, оптимізації та відновлення працездатності програмного забезпечення;
- системне адміністрування та робота з базами даних;
- консультування з питань інформатизації, зокрема планування та проєктування інтегрованих комп`ютерних систем, що поєднують апаратні засоби, програмне забезпечення та комунікаційні технології, а також навчання (сертифікація) користувачів цих систем;
- управління проєктами зі створення програмних систем та мобільних додатків;
- проведення маркетингових досліджень, дизайнерські послуги;
- створення, розміщення та оновлення інформації на веб-вузлах та веб-порталах;
- інші послуги (роботи) в сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем.
Відповідно до п. 1.4. Договору Замовник зобов`язується вчасно приймати й оплачувати послуги (роботи) надані (виконані) відповідно до Технічних завдань на умовах та в порядку, визначених цим Договором.
Даний Договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків, передбачених Договором (п. 2.1. Договору).
За змістом п. 2.2.-2.4. Договору цей договір може бути розірвано в будь-який момент за ініціативою обох Сторін, про що Замовником та Виконавцем складається відповідна двостороння письмова угода про розірвання Договору (п. 2.2.). 
Замовник має право в односторонньому порядку без пояснення причин відмовитися від цього Договору шляхом направлення відповідного письмового повідомлення про таку відмову на контактну адресу Виконавця. У такому випадку Договір вважається розірваним у вказану Замовником в повідомленні дату (п. 2.3.). 
Виконавець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов`язань за цим Договором виключно повного компенсування Замовнику збитків, що виникли через таке рішення. 
Виконавець гарантує, що він проінформує Замовника заздалегідь про свої наміри, а також завершить початі роботи та забезпечить передачу потрібних знань (п. 2.4.).
У п. 3.1. Договору визначено, що загальна вартість послуг (робіт) за цим Договором визначається як сума вартості всіх наданих послуг (виконаних робіт), відповідно до узгоджених обома Сторонами Технічних завдань та підписаних Сторонами Актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за цим Договором протягом строку його дії. Зазначені Технічні завдання та Акти приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною.
Замовник має право вносити авансовий платіж (авансові платежі) у рахунок майбутніх розрахунків з Виконавцем за надання послуг (виконання робіт) в рамках даного Договору. Авансовий платіж оформляються квитанцією. У разі застосування авансової оплати надання послуг (виконання робіт) сума раніше внесених Замовником на користь Виконавця авансових платежів враховується при остаточному визначенні вартості послуг (робіт) за Технічним завданням, зазначеної в Акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).
Згідно з п. 3.2. Договору вартість послуг (робіт) включає в себе винагороду Виконавця за відчуження майнових прав на об`єкти інтелектуальної власності, створені Виконавцем в процесі надання послуг (виконання робіт) Замовникові за цим Договором, якщо вони належать Виконавцю. Виконавець не має права на будь-яку додаткову винагороду, що не передбачена цим Договором, за будь-яке використання таких об`єктів інтелектуальної власності.
Як визначено у п. 3.5. Договору після завершення надання послуг (виконання робіт) в рамках Технічного завдання Сторони підписують Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). Послуги (роботи) вважаються наданими (виконаними) належним чином та у повному обсязі з моменту підписання Акта приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) обома Сторонами.
Пунктом 3.8. Договору передбачено право Замовника оплачувати послуги одним або кількома платежами, а також здійснювати часткову (поетапну) чи повну попередню оплату (авансування) за послуги. Здійснена Замовником передоплата зараховується в якості оплати за надані послуги виключно після підписання Сторонами відповідного Акта приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).
Обов`язком Замовника є, зокрема, своєчасно приймати та оплачувати надані (виконані) Виконавцем послуги (роботи) в порядку та на умовах, встановлених даним Договором (п. 5.2. Договору).
Виконавець має право отримати своєчасну оплату вартості послуг (робіт) у строки та в обсязі, передбачені Договором (п. 5.3. Договору).
Пунктом 13.7. Договору передбачено, що Виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів після припинення дії цього Договору зобов`язаний повернути Замовнику в повному обсязі суму авансових платежів, що не були враховані в Акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за останнім Технічним завданням.
Договір підписано електронними цифровими підписами сторін та скріплено електронною печаткою позивача (а. с. 13).
На виконання умов вказаного Договору, позивач здійснив авансові платежі на користь відповідача за Договором на загальну суму 27 579,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 478 від 17.09.2024 на суму 621,00 грн; № 554 від 16.10.2024 на суму 13 607,00 грн; № 610 від 15.11.2024 на суму 13 351,00 грн (а. с. 13 на звороті - 14). 
В призначенні платежу кожної із вказаних платіжних інструкцій міститься посилання на здійснення авансового платежу за Договором.
За твердженням позивача, виконавець фактично не надавав жодної послуги за Договором. 
За період з 05.09.2024 (момент підписання договору) та по 10.12.2024 (момент фактичного припинення співпраці за ініціативою відповідача) жодних технічних завдань не підписувалось та жодної послуги (роботи) не надано.
10.12.2024 електронною поштою відповідач підтвердив отримання авансових платежів та у зв`язку із складною ситуацією з пошуком роботи висловив прохання зменшити їх суму до 16 842,70 грн та повернути їх 6 платежами (а. с. 15).
15.12.2024 відповідачем складено акт приймання-передачі послуг за Договором від 15.12.2024 на загальну суму 44 390,50 грн та виставлено рахунок - фактуру № 01/12-24 на суму 16 811,50 грн (а. с. 16-17).
Згідно з вказаним актом відповідачем виконано такі завдання:
1. Заповнювання інформації в системі управління проєктами Bitrix24, PM24, GIT;
2. Ознайомлення NestJS. NestJS +grpc.;
3. Ознайомлення з DOCKERfile + docker-compose. Реляційні БД та SQL.;
4. Розгортування та ознайомлення з проєктом;
5. Пройти курс по тайпскрипту. Ознайомлення restful api.
Виконання цих завдань, за доводами відповідача, є надання послуги в розумінні п. 1.1. Договору, тому відсутні підстави для повернення авансових платежів у загальному розмірі 27 579,00 грн, а у позивача виникло зобов`язання сплатити залишок у розмірі 16 811,50 грн.
Як стверджує позивач, жодної послуги від відповідача він фактично не отримав.
17.01.2025 позивач направив відповідачу лист №1/01-2025 з вимогою повернути авансові платежі на загальну суму 27 579,00 грн з посиланням на п. 13.7. Договору (а. с. 18 на звороті - 19).
Позивач зазначає, що з 10.12.2024 Договір фактично є розірваним, однак зобов`язання повернути авансові платежі відповідач не виконав.
Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом у даній справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
В силу вимог ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що зобов`язання за Договором № ФОП-883 від 05.09.2024 є чинними, оскільки сторонами не було дотримано формальних процедур його розірвання, передбачених пунктами 2.2– 2.4 Договору. 
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що лист Відповідача від 10.12.2024 не містить ознак односторонньої відмови через відсутність компенсації збитків (п. 2.4.), вимога Позивача від 17.01.2025 не визначала конкретної дати припинення відносин (п. 2.3.), а двостороння угода про розірвання Договору не складалася (п. 2.2.). На підставі цього суд зробив висновок, що обов`язок з повернення авансу згідно з п. 13.7 Договору ще не настав, а отже, вимога про стягнення коштів за ст. 1212 ЦК України є передчасною.
Однак, колегія суддів ЦАГС вважає такий підхід надміру формалізованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і загальним засадам цивільного законодавства, оскільки він не враховує реальний розвиток правовідносин та поведінку сторін. 
Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, колегія суддів ЦАГС зазначає, що згідно зі ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, проте за приписами ст. 604 та ч. 2 ст. 642 ЦК України зобов`язання може бути припинено не лише шляхом підписання формальних актів, а й через вчинення конклюдентних дій, що свідчать про волевиявлення сторін. 
Фактичне блокування доступу Виконавця до систем управління проєктами 07.12.2024, припинення надання будь-яких послуг та зміст електронного листування від 10.12.2024, де Відповідач визнав борг і просив про розстрочку, однозначно свідчать про припинення виконання договору з ініціативи самого Виконавця. Вказані обставини підтверджені в запереченнях (на відповідь на відзив) Гримача Д.П. (а. с. 95-96).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Договір № ФОП-883 від 05.09.2024 є припиненим, що підтверджується сукупністю доказів: конклюдентними діями сторін (припинення доступу до систем управління проєктами з 07.12.2024), фактичним припиненням комунікації, а також прямим визнанням Відповідача під час розгляду справи та листуванням від 10.12.2024. 
Враховуючи приписи п. 13.7 Договору, припинення його дії створює безумовний обов`язок Виконавця повернути суму авансових платежів, що не були враховані в Акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), протягом 3 робочих днів. 
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Відповідача про те, що Технічні завдання нібито не надавалися Замовником у письмовій формі з огляду на наступне:
по-перше, сам Договір не містить вимоги про виключно паперову або окремо оформлену письмову форму Технічних завдань (п. 1.3. Договору). Навпаки, з його змісту прямо випливає, що надання послуг має здійснюватися через електронну систему управління проєктами Замовника. Отже, сторони ще на момент укладення договору погодили електронний формат постановки та деталізації завдань як належний і допустимий спосіб визначення обсягу робіт. За таких умов будь-які завдання, сформульовані та доведені до Виконавця через систему управління проєктами, корпоративні месенджери чи електронну пошту, відповідають погодженій сторонами формі та є «письмовими» у розумінні цивільного та господарського законодавства.
по-друге, твердження відповідача про відсутність письмових Технічних завдань суперечить його ж власній позиції у справі, адже складаючи акт від 15.12.2024, відповідач деталізував перелік нібито виконаних робіт та послуг, які за своєю природою не можуть виникнути абстрактно, без будь-якого завдання Замовника. Неможливо заповнювати інформацію в системі управління проєктами, розгортати та ознайомлюватися з проєктом або працювати з конкретними технологіями без попередньо визначеного переліку вимог Замовником. 
Сам факт посилання відповідача на такі дії свідчить, що певні завдання та інструкції існували й доводилися до нього у зафіксованій формі.
по-третє, навіть за умови, якщо б конкретні Технічні завдання не були оформлені окремими документами, це не створює для Виконавця права на одностороннє визначення змісту послуг та їх вартості. 
Договір чітко пов`язує виникнення обов`язку з оплати з наявністю узгоджених ТЗ та підписаних обома сторонами актів приймання-передачі. Відсутність таких актів свідчить про відсутність належного результату виконання з боку Виконавця.
по-четверте, поведінка відповідача після фактичного припинення співпраці додатково спростовує його доводи. У листуванні від 10.12.2024 він не посилався на відсутність Технічних завдань як на причину неповернення авансу, а навпаки визнав обов`язок повернути кошти та обговорював порядок і строки такого повернення.
Таким чином, доводи Відповідача не лише не підтверджені доказами, а й суперечать умовам договору, фактичним обставинам виконання та його власній попередній поведінці. Вони не спростовують встановленого судом факту відсутності погоджених результатів робіт і не створюють правової підстави для утримання авансових платежів.
Зобов`язання за Договором припинилося 07.12.2024, і саме з цього моменту припинення виконання договору слід вважати таким, що настала умова, передбачена п. 13.7 Договору. Саме з цієї дати Виконавцю було заблоковано доступ до систем управління проєктами Замовника, через які відповідно до п. 1.1 Договору мали надаватися всі послуги. 
Блокування доступу унеможливило подальше виконання Договору, а отже свідчило про припинення прийняття послуг Замовником та завершення договірної взаємодії.
Формальне оформлення Відповідачем одноособового акта від 15.12.2024 не може змінити момент припинення зобов`язання, оскільки на цю дату договірні відносини вже фактично були припинені, доступи анульовані, а Замовник не приймав будь-які послуги. 
Таким чином, на думку колегії суддів, саме з моменту фактичного припинення договірних відносин та припинення надання послуг, авансові платежі набули статусу безпідставно збереженого майна у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були сплачені, згодом відпала.
Висновок суду першої інстанції про «передчасність» позову є помилковим, оскільки він ігнорує реальний стан правовідносин сторін, адже договірні зобов`язання фактично припинилися, а послуги не надані, тому кошти мають бути повернуті Замовнику. 
Колегія суддів наголошує, що аванс (попередня оплата) за своєю юридичною природою є сумою, яка перераховується в рахунок майбутніх розрахунків. У разі, коли договір розірвано, а зобов`язання, під яке передавався аванс, не виконано, правова підстава для утримання коштів Відповідачем відпадає. 
Таким чином, сума у розмірі 27 579,00 грн підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно (кошти), оскільки підстава, на якій вони були отримані, згодом відпала.
Окремо, суд апеляційної інстанції звертає увагу на суперечливу поведінку Відповідача, який спочатку визнав обов`язок повернути аванс та просив про розстрочку платежу, а згодом надав одноособово складений Акт за «навчання», намагаючись легітимізувати утримання коштів. Така поведінка суперечить доктрині заборони суперечливої поведінки (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) та є проявом недобросовісності, про що зазначалося в постанові КГС ВС від 15.10.2019 у справі № 903/879/18.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів ЦАГС вважає, що Господарський суд Кіровоградської області неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

6. Щодо вимоги апелянта про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Розглянувши вимогу Позивача про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 123, 126 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до складу судових витрат. Для визначення розміру витрат та з метою їх розподілу разом із заявою про відшкодування сторона має подати:
1. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;
2. Акти приймання-передачі виконаних робіт;
3. Докази, що підтверджують наявність безумовного зобов`язання щодо їх оплати.
Колегія суддів наголошує, що склад та розмір витрат на правничу допомогу мають бути не лише обґрунтовані в договорі, а й фактично підтверджені належними та допустимими доказами. 
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на підтвердження витрат у розмірі 25 000,00 грн не було надано жодних первинних документів (рахунків-фактур, платіжних інструкцій, виписок з банківських рахунків або актів наданих послуг), які б свідчили про реальність понесення цих витрат або виникнення реального грошового зобов`язання.
Сама лише згадка про розмір гонорару в договорі або в позовній заяві, за відсутності доказів виконання робіт та їх фактичної оплати, не є достатньою підставою для покладення таких витрат на іншу сторону. Враховуючи принцип диспозитивності та обов`язок доказування (ст. 74 ГПК України), колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість вимог у цій частині, у зв`язку з чим апеляційна скарга в частині стягнення 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на відповідача по справі.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не надав належної правової оцінки факту припинення фактичного виконання Договору та безпідставно ототожнив процес самонавчання Виконавця з наданням обумовлених договором послуг. Колегія суддів вважає, що висновки місцевого господарського суду про «передчасність» позовних вимог суперечать матеріалам справи, оскільки правова підстава для утримання відповідачем авансових платежів відпала в момент припинення договірних відносин.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025 у справі № 912/162/25 – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» – задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Гримача Дмитра Борисовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» (61072, м. Харків, проспект Науки, 56, офіс 444г, код ЄДРПОУ 43308375) 27 579,00 грн (Двадцять сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 00 копійок) авансових платежів, як безпідставно отриманих коштів.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Гримача Дмитра Борисовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» (61072, м. Харків, проспект Науки, 56, офіс 444г, код ЄДРПОУ 43308375) 2 422,40 грн (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) – судового збору за подання позовної заяви та 3 633,60 грн (Три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) – судового збору за подання апеляційної скарги.
В частині вимог апеляційної скарги про стягнення з фізичної особи-підприємця Гримача Дмитра Борисовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзенкод Айті Компані» 25 000,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов