ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/932/26 Справа № 183/1806/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 29.10.2020 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Лінеура Україна" та відповідачкою укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1193802.
Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.credit7.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" та акцептована ОСОБА_1 29.10.2020 року шляхом підписання електронним підписом заявки.
На умовах Договору позики кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 5 000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за стандартною ставкою 1,90 % в день за користування кредитом, строк кредиту 30 днів.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 р., згідно якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки згідно реєстру прав вимоги 524.
21.08.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20240821/1 від 22.02.2021 року, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки згідно реєстру прав вимоги.
У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором споживчого кредиту, станом на 21.02.2025 року заборгованість відповідачки становить 18 736,63 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування в розмірі 11 400 грн., інфляційне збільшення – 2336,63 грн.
Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 736,63 грн., судовий збір у сумі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф"заборгованість за кредитним договором № 1193802 від 29 жовтня 2020 року у розмірі 18 736,63 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування в розмірі 11 400 грн., інфляційне збільшення – 2336,63 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., а всього 23 159,03 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14.08.2025 року та покласти витрати по сплаті судового збору на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».
Вважає, що порушені норми матеріального та процесуального права, неправильно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, зроблені невідповідні обставинам висновки.
Зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки не має жодних зобов`язань перед позивачем і факт наявності таких зобов`язань не підтверджений відповідними доказами та документами, передбаченими законом.
Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання позичальником кредитних коштів та наявність у нього кредитної заборгованості.
Право нараховувати відсотки закінчилося зі спливом вказаного 30-денного строку, а тому відсотки, нараховані в розмірі 11 400 грн. є також незаконними з вказаних підстав.
Стосовно права позичальника на пролонгацію строку кредитування, передбаченого договором, зазначає, що не мала жодних намірів підписувати будь-які угоди з пролонгації строку кредитування. Пролонгація кредиту не відповідає інтересам позичальника, оскільки подовжує строк кредитування та дає можливість кредиту нараховувати проценти за користування кредитом протягом подовженого (пролонгованого) строку.
Також завертала увагу, що у період дії карантинних обмежень та воєнного стану позичальники звільняються від обов`язку сплати неустойки та інших платежів за прострочення зобов`язання з повернення споживчих кредитів. 
Щодо вимог віднесення до судових витрат послуг адвоката за даною справою, повідомляє, що є підстави заявити про безпідставність вимог до ОСОБА_1 з боку позивача, в тому числі через відсутність документів, які б підтверджували заявлені вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 18 736,63 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2020 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Лінеура Україна" та відповідачкою укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1193802, відповідно до якого На умовах Договору позики кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 5 000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за стандартною ставкою 1,90 % в день за користування кредитом, строк кредиту 30 днів (п.1.4 договору). Відповідно до договору товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної даного договору.
У пункті 2.1 вказано № картки/електронного гаманця позичальника для зарахування коштів НОМЕР_1 .
Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладання договору про надання кредиту та акцептована ОСОБА_1 29.10.2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.
Відповідно до п. 2.1 договору порядок надання кредиту визначено безготівковим шляхом.
Відповідно до заяви формуляра про акцептування оферти ОСОБА_1 погодилась та прийняла пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах споживчого кредиту, при цьому договір разом із графіком платежів до нього та паспортом споживчого кредиту є аналогічними умовами підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про його ознайомлення із умовами договору та їх погодження (а.с.10-11).
Згідно інформації сервісу онлайн платежів від 09.10.2024 року, 29.10.2020 року о 08:48:03 на маска картку № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі іРау.ua – 70643099, зараховано 5000 грн. 
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 року, згідно якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки згідно реєстру прав вимоги 524. 
21.08.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" уклали Договір факторингу № 20240821/1 від 22.02.2021 року, згідно якого ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки згідно реєстру прав вимоги 39. 
Відповідно до п. 4.1 даного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору.
Згідно Витягу з реєстру прав вимог №1 до Договору факторингу № 015-220221 від 21.08.2024 р., позивач ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 16 400 грн. за кредитним договором № 1193802, яка складається з тіла кредиту – 5000 грн., суми заборгованості за відсотками – 11400 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» довела свої права вимоги на підстав договору факторингу до ОСОБА_1 за кредитним договором укладеним останню із ТОВ «Лінеура Україна», за яким боржник не виконав належним чином свої зобов`язання. При цьому заборгованість по прострочених відсотках нараховувалась у відповідності до ст. 625 ЦПК України.
Такий висновок частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Вказаний електронний договір споживчого кредиту укладений відповідачем із кредитною установою шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», не був би укладений.
Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору.
З огляду на викладене вище, факт підписання ОСОБА_1 електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору №1193802 від 29.10.2020 року узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, відповідач не скористалась, передбаченим п. 6.3.2 Договору споживчого кредиту правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов правочинів та їх укладеність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору споживчого кредиту №11938022 від 29.10.2020 року, зазначений договір недійсним не визнано. 
Уклавши вказаний договір на умовах, викладених в ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі, однак не зробила цього у зв`язку із чим виникла відповідна заборгованість.
Так зокрема у відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку НОМЕР_3 вказану власноручно позичальником при укладанні договору на отримання споживчого кредиту (п.2.1 кредитного договору)
Матеріали справи містять довідку про перерахування на картку НОМЕР_2 29.10.2020 року грошових коштів у розмірі 5 000 грн. Тобто матеріалами справи спростовуються доводи апелянта щодо не отримання кредитних коштів.
Також у п. 1.4.2 Кредитного договору від 29.10.2020 року зазначено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів постіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Позивач про розгляді справи у суді першої інстанції зазначав, що заборгованість за відсотками у розмірі 11 400 грн. складається з відсотків за користування кредитом у розмірі 2 850 грн. за період з 29.10.2020р. по 28.11.2020 рік (30 денний строк кредитування) та з прострочених відсотків за користування кредитом (п.1.4.2) у розмірі 8 550 грн. за період з 29.11.2020 року по 26.02.2021 року. 
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для стягнення відсотків за кредитом від 29.10.2020 року у розмірі 11 400 грн., однак помилкового зазначив, що підставою їх стягнення після закінчення 30 строк кредитування є ст. 625 ЦПК України, оскільки сторони погодили порядок їх нарахування у разі не погашення кредитної заборгованості у тридцятиденний строк протягом наступних 90 днів.
Таким чином позивач в суді першої інстанції не ставив питання про стягнення процентів саме на підставі ст. 625 ЦК України, а тому відсутні підстави для їх стягнення.
Підсумовуючи наведене ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Лінеура Україна» кредитні кошти за договором від 29.10.2020 року, користувалась ними та своєчасно не повернула у зв`язку із чим виникла заборгованість. При цьому позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.
Щодо договорів факторингу слід зазначити наступне.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Обґрунтовуючи право вимоги до ОСОБА_1 як новим кредитором, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надало копії договору факторингу №015-22022021 від 22.02.2021 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», договору факторингу №20240822/1 від 05.02.2024 укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витягів з реєстрів прав вимоги де боржник ОСОБА_1 зазначена під номерами 524 та 39.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що останні в повній мірі доводять факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до боржника ОСОБА_1 .
При цьому ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», як новий кредитор у порядку з ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на нарахування інфляційного збільшення на прострочену суму кредитної заборгованості у порядку ст. 625 ЦК України з урахуванням обмежень встановлених у зв`язку із введенням в країні свійського стану.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо стягнення на користь правонаступника кредитора –ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитним договором від 29.10.2020 року разом із інфляційним збільшенням у загальному розмірі 18 736,63 грн., однак припустився помилкових висновків щодо підстав для стягнення відсотків, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину щодо підстав для стягнення відсотків у редакції цієї постанови.
Що ж стосується судових витрат, то враховуючи те, що в іншій частині позовних вимог рішення залишається без змін, а позовні вимоги задоволені частково, то підстав для зміни чи перерозподілу судових витрат у вигляді судового збору у розумінні ст. 141 ЦПК України не має.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 18 736,63 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року змінити  в частині мотивів стягнення відсотків за кредитним договором, виклавши їх у редакції цієї постанови.
В іншій частині залишити рішення без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: