Справа № 420/21066/25 
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (длі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) , в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 213050034832 від 17.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди трудової діяльності згідно записам трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1979, а саме: 09 липня 1979 року - 23 травня 1981 року, 16 червня 1981 року - 06 серпня 1985 року, 17 червня 1986 року - 16 серпня 1986 року, 03 червня 1987 року - 23 травня 1988 року, з 24 травня 1988 - 19 вересня 1994 року, 20 вересня 1994 - 06 січня 1998 року, 07 січня 1998 - 17 лютого 199 року, період навчання з 01 вересня 1977 року по 07 липня 1979 року згідно атестату № 270 від 07.07.1979, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 липня 1992 року по 13 липня 1995 року, період навчання з 15 грудня 1989 року по 15 березня 1990 року згідно посвідчення серія НОМЕР_2 та призначити їй пенсію за віком з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 15.12.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 213050034832 від 17.04.2025 року позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач зазначає, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 09 місяців 18 днів на підставі даних, які наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідачем не взято до уваги трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 від 17.10.1979 та атестат № НОМЕР_3 від 07.07.1979, оскільки свідоцтво про укладення шлюбу має виправлення дати народження, в записі щодо виправлення не зазначена підстава. Також до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 15.12.1989 по 15.03.1990 згідно посвідчення НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація щодо присвоєння кваліфікації та дату видачі документа. До загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження зазначено по-батькові матері - ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним позивача ОСОБА_3 . Позивачка вважає своє право на пенсійне забезпечення порушеним. Позивачка вказує, що її трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірний період. Ці записи є належним та допустимим доказом на підтвердження його трудового стажу.
Ухвалою від 07.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
17.07.2025 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ОСОБА_1 звернулася повторно до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудову книжку, свідоцтво про народження дітей, довідку про роботу, паспорт, ідентифікаційний код, диплом. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 09 місяців 18 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Трудову книжку та атестат № НОМЕР_3 не взято до уваги, оскільки свідоцтво про шлюб має виправлення дати народження, в записі щодо виправлення не зазначена підстава. До загального трудового стажу не зараховано період навчання з 15.12.1989 по 15.03.1990 згідно посвідчення НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація щодо присвоєння кваліфікації та дата видачу документа. До загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною оскільки зазначено прізвище матері — ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним — ОСОБА_3 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №213050034832 від 17.04.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в письмовому провадженні, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 18.10.2001 року.
Позивачка звернулася 10.04.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням ПФУ в Полтавській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 213050034832 від 17.04.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Аналіз наданих позивачкою документів показує, що страховий стаж становить 11 років 09 місяців 18 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком. Трудову книжку та атестат № НОМЕР_3 ГУ ПФУ в Полтавській області не взято до уваги, оскільки свідоцтво про шлюб має виправлення дати народження, в записі щодо виправлення не зазначена підстава. До загального трудового стажу не зараховано період навчання з 15.12.1989 по 15.03.1990 згідно посвідчення НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація щодо присвоєння кваліфікації та дата видачі документа. До загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною, оскільки зазначено прізвище матері — ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним — ОСОБА_3 .
Згідно розрахунку стажу до 11 років 9 місяців 18 днів увійшли наступні періоди роботи:
28.12.1981 - 27.12.1984 догляд за дитиною до 3 років,
01.09.1985 - 09.06.1986 - навчання на курсах бухгалтеров,
01.09.1986 - 31.12.1986 робота в колгоспі з 1966 р.,
01.1.1987 - 25.03.1987 робота в колгоспі,
26.02.1999 - 15.02.2000 виплата допомоги на безробіття, 
06.10.2011 - 29.02.2012 листоноша, відділення поштового зв`язку Херсон-46 Комишани,
01.07.2012 - 30.04.2013 продавець ФОП ОСОБА_4 ,
01.11.2016 - 28.02.2017,
01.03.2017 - 28.02.2022.
Не погодившись з вказаним рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (надалі Закон № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “ Про пенсійне забезпечення” (далі Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Позивачка надала до заяви про призначення пенсії трудову книжку НОМЕР_5 , яка відкрита 17.10.1979 на " ОСОБА_5 " (рос. мова), на першому аркуші прізвище позивачки змінено на " ОСОБА_6 " (рос. мова) та вказано, що підставою зміни є "брачное свидетельство НОМЕР_6 ".
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).
Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до п. 4 постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивачка не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.
Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису, проставлення печатки не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника та проставлення печаток покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд вважає неправомірним дії відповідача щодо ігнорування трудової книжки позивачки НОМЕР_5 . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 28.02.1981 НОМЕР_6 ОСОБА_5 (рос.мова) уклала шлюб 28.02.1981 з " ОСОБА_7 " (рос.мова), при цьому в даті народження позивачки допущена помилка, яка виправлена шляхом закреслення та проставлення правильної дати народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , виправлення завірено печаткою та підписом посадової особи РАГСу. Отже, підстав для неприйняття до уваги вказаного свідоцтва про укладання шлюбу суд не вбачає. Тому запис в трудовій книжці про зміну прізвища позивачки є вірним. Підстави для неприйняття до уваги при обчисленні страхового стажу всієї трудової книжки відсутні.
Суд не вбачає порушень в заповненні трудової книжки щодо зміни прізвища позивачки, вказана підстава зміни з посиланням на реквізити свідоцтва про укладення шлюбу, запис завірений посадовою особою роботодавця та печаткою. Крім того, суд зазначав вище, що позивачка не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 15.12.1989 по 15.03.1990 згідно посвідчення НОМЕР_2 , через відсутність інформації щодо присвоєння кваліфікації та дату видачі документа, суд дійшов такого висновку. 
Згідно п. "д" ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додана копія документа "удостоверение НОМЕР_2 Херсонского областного учебного комбината Госкомстата УССР (рос.мова)", зміст якого свідчить, що позивачка пройшла навчання за предметом "бухгалтерський облік" без відриву від виробництва в періоді грудень 1989 р. - березень 1990 р. В цей же період згідно записам трудової книжки №№ 10, 11 позивачка працювала бухгалтером Станіславського ремонтно-транспортного підприємства з 24.05.1988 по 19.09.1994. Вказане свідчить про навчання позивачки в період роботи бухгалтером, доказів переривання стажу роботи в РТП для проходження навчання немає, тому підстав для окремого включення до страхового стажу періоду навчання немає, противне приведен до подвійного зарахування одного й того ж періоду часу до страхового стажу. Період роботи в РТП не включений відповідачем в страховий стаж, конкретні причини не включення не зазначені, є тільки загальне посилання на не взяття до уваги всієї трудової книжки. 
Щодо не включення до страхового стажу періоду навчання в професійно-технічному училищі № 18 м. Херсона з 01.09.1977 по 07.07.1979, то мотиви такого не включення також не конкретизовані, є тільки посилання на недоліки свідоцтва про шлюб. В той же час період навчання підтверджений записом в трудовій книжці НОМЕР_1 та атестатом № 270 від 07.07.1979, що відповідачем безпідставно відхилено.
Щодо того, що до загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у свідоцтві про народження серія НОМЕР_7 від 31.08.1992 зазначено по-батькові матері — ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним (паспорт серія НОМЕР_4 ) — ОСОБА_3 . Дії відповідача щодо не зарахування стажу догляду за дитиною до страхового стажу суд не вважає неправомірними, відомості "по батькові" мають розбіжності, які не були усунені позивачкою, суду не надано жодного доказу вчинення будь-яких дій по виправленню помилки у свідоцтві про народження та/або актовому записі. Таким чином, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.07.1992 по 13.07.1995 може бути зарахований до загального страхового стажу після виправлення помилки у свідоцтві про народження дитини.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.
У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача, ГУ ПФУ в Полтавській області, не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, ГУ ПФУ в Полтавській області, протиправно відмовлено позивачу у врахуванні періоду його трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1979, періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 07 липня 1979 року згідно атестату № 270 від 07.07.1979.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Разом з цим, слід зазначити, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 213050034832 від 17.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, щодо врахування при обчисленні страхового стажу відомостей періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1979, періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 07 липня 1979 року згідно атестату № 270 від 07.07.1979.
Вимога про призначення пенсії за віком з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 15.12.2021, не підлягає задоволенню, оскільки судом не може прийматися відповідне рішення про призначення пенсії , це є втручанням в дискреційні повноваження ПФУ. Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
В силу ч.5 ст. 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій ст. 2 КАС України.
Отже, суд вважає, що саме відповідач, як уповноважений орган, має повноваження щодо обчислення страхового стажу позивачки, виходячи з таких відомостей, що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058, та призначення пенсії. 
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
У зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 605,60 грн (1211,20 грн / 2 = 605,60 грн).
Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 213050034832 від 17.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, щодо врахування при обчисленні страхового стажу відомостей періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1979, періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 07 липня 1979 року згідно атестату № 270 від 07.07.1979.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавськійй області (код ЄДРПОУ 13967927) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА