№ 207/6893/24 
№ 2-др/207/7/26 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Кам`янське 
Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді Юрченко І.М.
при секретарі Сівачук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Тиховліс В`ячеслава Романовича про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання стягнення судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги у цивільній справі №207/6893/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В

Рішенням Південного районного суду міста Кам`янського від 16 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в сумі 500000, 00 грн. відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року задоволено. Визнано недійсним пункт 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.
12 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тиховліс В.Р. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №207/6893/24 про стягнення на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.
Представник ОСОБА_1 адвокат Машошина А.О. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без її участі, та без участі ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заперечення на заяву ОСОБА_3 щодо стягнення судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги, в яких зазначив, що договір на правову допомогу укладено між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної», в той час як всі процесуальні дії у справі було вчинено Адвокатським бюро «В`ячеслава Тиховліса», який не надав жодного документа (окрім ордеру) який би підтверджував повноваження на надання такої допомоги.
Також, долучено квитанції про оплату правничої допомоги у кількості 5 штук. З даних квитанцій не вбачається, за яким саме договором на надання правничої допомоги були сплачені ці кошти. Не зазначено також, у якій справі АБ «Майстерня права Альони Машошиної» представляла інтереси ОСОБА_1 , також відсутні рахунки в яких визначається розмір гонорару за завданням клієнта та погодження ним вартості таких послуг.
Таким чином вбачається відсутність належного підтвердження оплати послуг саме за Договором №03-01/25 про надання правничої допомоги від 10.01.2025р.
Отже вважає, що адвокат Тиховліс В.Р. не надав належних доказів понесения ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у даній справі, а відповідно відсутні підстави для стягнення з нього таких витрат.
Також ним 19.01.2026 через особистий кабінет у підсистемі ЄСІТС було подано апеляційну скаргу на рішення від 16.09.2025.
Просить відмовити у задоволенні заяви адвоката Тиховліс В.Р. про стягнення з нього витрат на правову допомогу; розгляд та вирішення даного питання провести без його участі у порядку письмового провадження.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Тиховліс В.Р. надав письмові пояснення на заперечення ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги.
З приводу тверджень ОСОБА_2 зазначив, що відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року з адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної».
На підставі вказаного Договору адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної» на ім`я адвоката Тиховліса В`ячеслава було виписано ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1356453 від 29.01.2025 року - копія цього ордеру додавалася до зустрічної позовної заяви від 12.02.2025 року по цій справі та до відзиву Відповідача на позовну заяву від 12.02.2025 року.
Також з метою приєднання до матеріалів електронної справи в системі Електронний суд адвокатом Тиховлісом В`ячеславом на підставі договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року було сформовано ордер на надання правничої допомоги №ЛСВ0001 від 30.01.2025 року в цій справі. Цей ордер сформовано від імені адвокатського бюро «В`ячеслава Тиховліса», оскільки ордер повинен бути підписаний кваліфікованим підписом саме того адвоката, який отримує доступ до справи, з відповідного електронного кабінету адвоката.
Таким чином, адвокат Тиховліс В.Р. представляв інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року, укладеним з адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної».
Саме ці номер та дата договору вказані в ордері на надання правничої допомоги серія АЕ №1356453 від 29.01.2025 року та в ордері на надання правничої допомоги №ЛСВ0001 від 30.01.2025 року.
Відповідно, всі документи, подані адвокатом Тиховлісом В.Р. в цю справу, подані в процесі надання Відповідачу правової допомоги саме адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної», з яким укладено договір про надання правничої допомоги.
За результатами розгляду справи Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі №1 від 16.09.2025 року саме з адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної», зазначивши в цьому акті отримані Відповідачем послуги та відповідну вартість таких послуг відповідно до Додатку № 1 від 29.01.2025 року до договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року, який додавався до зустрічної позовної заяви від 12.02.2025 року по цій справі та до відзиву Відповідача на позовну заяву від 12.02.2025 року.
Враховуючи викладене, твердження ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справі відсутні докази підготвки та подання зустрічної позовної заяви та відзиву на позов саме адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної» спростовуються матеріалами справи.
Щодо оплати послуг правничої допомоги ОСОБА_2 зазначає, що з поданих Відповідачем квитанцій про оплату правничої допомоги не вбачається, за яким саме договором на надання правової допомоги були сплачені ці кошти. Не зазначено також у якій справі АБ «Майстерня права Альони Машошиної» представляла інтереси ОСОБА_1 .
Але, в квитанціях про оплату правничої допомоги чітко зазначено, за які саме послуги здійснювалася оплата правничої допомоги, які співпадають з послугами, зазначеними в Акті приймання-передачі №1 від 16.09.2025 року.
Крім того, дати оплати послуг правничої допомоги за квитанціями про оплату корегують з датами надання відповідних послуг Відповідачу, тобто оплата послуг складання та подання зустрічного позову та відзиву на позов здійснені в період отримання цих послуг, а оплата послуг адвоката участі в судових засіданнях була здійснена близько до дат судових засідань по справі.
Окремо зазначає, що в період з 01.01.2025 року по 16.09.2025 року (дата винесення рішення по цій справі) на розгляді Південного районного суду міста Кам`янського, тобто за територіальною підсудністю до ОСОБА_1 як до відповідача по справі, були відсутні будь-які судові справи, окрім цієї справи, за якими ОСОБА_1 міг би отримувати правничі послуги. Також за період з 01.01.2025 року по 16.09.2025 року ОСОБА_1 не був позивачем в будь-якій іншій судовій справі, в якій йому б надавалася правнича допомога.
Таким чином, вищенаведеним обґрунтуванням підтверджується, що правничі послуги щодо складання зустрічного позову, складання відповіді на відзив та послуги з участі в судових засіданнях надавалися ОСОБА_1 саме в цій судовій справі.
Подання апеляційної скарги на рішення суду по справі не перешкоджає розгляду судом, який виніс рішення по справі, заяви про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат по справі.
Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішення після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23).
Частиною першою ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
У відповідності до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу та вчинення інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно доч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Із заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Тиховліс В`ячеслав Романович просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 адвокатом Тиховліс В.Р. надано суду копії: Договору № 03-01/25 від 10.01.2025 про надання правничої допомоги, укладений між з адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної» та ОСОБА_1 , Додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 29.01.2025, Акт приймання-передачі № 1 від 16.09.2025. На підставі договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року було сформовано ордер на надання правничої допомоги №ЛСВ0001 від 30.01.2025 року. Цей ордер сформовано від імені адвокатського бюро «В`ячеслава Тиховліса», оскільки ордер повинен бути підписаний кваліфікованим підписом саме того адвоката, який отримує доступ до справи, з відповідного електронного кабінету адвоката.
Крім того, на підставі Договору № 03-01/25 від 10.01.2025 про надання правничої допомоги адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної» на ім`я адвоката Тиховліса В`ячеслава виписано ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1356453 від 29.01.2025 року (копія цього ордеру додавалася до зустрічної позовної заяви від 12.02.2025 року по цій справі та до відзиву Відповідача на позовну заяву від 12.02.2025 року).
Таким чином, адвокат Тиховліс В.Р. представляв інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 10.01.2025 року, укладеним з адвокатським бюро «Майстерня права Альони Машошиної».
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача до суду надано квитанції про переказ грошових коштів у сумі 40 000 грн.
Разом з цим при вирішенні питання щодо справедливості, доцільності та співрозмірності вказаних судових витрат у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг суд брав до уваги також правові позиції Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, а отже виходив з наступного.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
З огляду на викладене, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи необхідність надання послуг під час розгляду справи та їх характер, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, умов договору та з урахуванням заяви відповідача щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 15 000,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 10, 12, 127, 263-265,268,270,273,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Тиховліс В`ячеслава Романовича про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання стягнення судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги у цивільній справі №207/6893/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року,- задовольнити частково.
Доповнити рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року,-наступним абзацом:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Юрченко