ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2157/25  Номер провадження 22-ц/814/4245/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2025 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,- 

В С Т А Н О В И В :
Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в березні 2025 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачу надані послуги з центрального опалення в квартиру АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2021 по 01.03.2025 існує заборгованість в розмірі 51565,36 грн. Також вважають, що відповідач має сплатити індекс інфляції та 3 відсотки річних.
В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 58458,47 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.08.2025 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.12.2021 по 01.03.2025 в розмірі 51565,36 грн, індекс інфляції в розмірі 5541,74 грн, 3 відсотки річних в сумі 1351,37 грн, всього стягнути 58458 грн 47 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати в розмірі 3028 грн.
З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій прохає рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити. 
В доводах апеляційної скарги, зазначає, що відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки зверталась до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з проханням відключити тепло подачу за вказаною адресою, оскільки відсутні кошти для розрахунку за тепло подачу, і отримала відмову.
Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2021 по 01.03.2025 надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, не вносилася, заборгованість за вказаний період існує в розмірі 51565,36 грн.
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання за вказаною адресою, є користувачем послуг позивача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за отримані послуги за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.12.2021 по 01.03.2025 в розмірі 51565,36 грн, індекс інфляції в розмірі 5541,74 грн, 3 відсотки річних в сумі 1351,37 грн, всього стягнути 58458 грн 47 коп, оскільки сам по собі факт відсутності підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
Так, судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2021 по 01.03.2025 надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, не вносилася, заборгованість за вказаний період існує в розмірі 51565,36 грн.
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання за вказаною адресою, є користувачем послуг позивача.

Тому враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за отримані послуги за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.12.2021 по 01.03.2025 в розмірі 51565,35 грн,  індекс інфляції в розмірі 5541,74 грн, 3 відсотки річних в сумі 1351,37 грн, всього стягнути 58458 грн 47 коп., оскільки, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора визначені ч. 1 ст. 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги.
Доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
       
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ Ю.В. Дряниця _________________ О.І. Обідіна