ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 м. Дніпро Справа № 908/3183/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025 у справі № 908/3183/24 (суддя Горохов І.С.), повний текст рішення складено 01.04.2025 
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш», м. Київ
до відповідача Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ, в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Запорізька область, м. Енергодар
про стягнення коштів, - 

за зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ, в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Запорізька область, м. Енергодар
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш», м. Київ
про стягнення пені та штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

05.12.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «ТМСпецмаш» до відповідача АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором № 53-121-08-22-11318 від 27.10.2022 в розмірі 3 291 943,60 грн, з яких: основна заборгованість у сумі 3 162 864,00 грн, 3 % річних у сумі 23 851,11 грн, інфляційні втрати у сумі 105 228,49 грн; зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати 3 % річних до моменту виконання рішення суду за формулою.
АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Господарського суду Запорізької області з зустрічною позовною заявою про стягнення з ТОВ «ТМСпецмаш» на користь «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» пені у сумі 147 504,06 грн і штрафу в сумі 251 836,20 грн за неналежне виконання умов договору № 53-121-08-22-11318 від 27.10.2022.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025 первісний позов задоволено повністю.
Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «ТМСпецмаш» основний борг у сумі 3 162 864,00 грн, 3 % річних у сумі 23 851,11 грн, інфляційні втрати у сумі 105 228,49 грн. 
Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «ТМСпецмаш» судовий збір у сумі 39 503,33 грн. 
Зустрічний позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ «ТМСпецмаш» на користь АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» пеню у сумі 147 504,06 грн, штраф у сумі 251 836,20 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ТМСпецмаш» на користь АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» судовий збір в сумі 4 792,08 грн. 

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «НАЕК «Енергоатом» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025 у справі № 908/3183/24 (за первісним позовом ТОВ «ТМСпецмаш») в частині стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» 3% річних, зменшивши розмір річних до максимально можливого за даних обстави справи; судові витрати покласти на Позивача (за первісним позовом).
Апеляційна скарга в частині стягнення 3 % річних у сумі 23 851,11 грн мотивована незаконністю та необґрунтованістю рішення суду першої інстанції, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування надзвичайних і виняткових обставин, які об`єктивно унеможливили своєчасне виконання грошового зобов`язання.
Зокрема, суд не застосував положення статей 614, 617 ЦК України та не врахував наслідки збройної агресії, запровадження воєнного стану, тимчасову окупацію м. Енергодар і Запорізької АЕС, повну зупинку станції з вересня 2022 року, втрату значної частини виробничих потужностей і доходів, а також критичний фінансовий стан Компанії, яка водночас виконує спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії для забезпечення потреб населення та безпеки держави.
Апелянт наголошує, що зазначені обставини є загальновідомими, підтвердженими актами державних органів і судовою практикою Верховного Суду, та свідчать про відсутність вини у простроченні виконання зобов`язання або, принаймні, про наявність підстав для зменшення розміру відповідальності. 
На думку скаржника, відмова суду першої інстанції у зменшенні 3 % річних з мотивів їх «незначного розміру» є результатом неналежної оцінки обставин справи та меж судового розсуду. 

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та узагальнені доводи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2022 між ТОВ «ТМСпецмаш» (постачальник, позивач за первісним позовом) та ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» (покупець, надалі – правонаступник АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП Запорізька АЕС», відповідач за первісним позовом) був укладений договір поставки товару № 53-121-08-22-11318 (далі – Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець – прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та за ціною, визначеними п. 1.1 договору. 
Первісно строк поставки був визначений до 20.11.2022, місце поставки – м. Запоріжжя, вул. Шенвізька, 2, Зовнішній кризовий центр ВП «Запорізька АЕС», на умовах DDP відповідно до Інкотермс 2010. 
Загальна вартість товару за договором становила 6 760 524,00 грн з ПДВ. Оплата за поставлений товар мала здійснюватися протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, при цьому сума ПДВ підлягала оплаті після реєстрації податкової накладної в ЄРПН.
У подальшому сторонами неодноразово вносилися зміни до договору шляхом укладення додаткових угод, зокрема додатковою угодою № 1 від 08.12.2022 було змінено строки поставки частини товару на грудень 2022 року, додатковою угодою № 2 від 21.03.2023 – строк поставки решти товару визначено березнем 2023 року та змінено порядок і місце фактичного приймання товару з урахуванням проведення вхідного контролю на складах інших відокремлених підрозділів ДП «НАЕК «Енергоатом» у зв`язку з воєнним станом і тимчасовою окупацією м. Енергодар та проммайданчика ВП «Запорізька АЕС». 
Додатковою угодою № 3 від 12.05.2023 сторони тимчасово призупинили виконання зобов`язань за договором щодо поставки частини товару у зв`язку з відсутністю фінансування, а також продовжили строк дії договору до двох років з моменту його укладення.
Судом встановлено, що на виконання умов договору постачальником за видатковою накладною № 334 від 18.11.2022 було відвантажено товар на суму 3 162 864,00 грн з ПДВ, при цьому податкова накладна № 5 від 18.11.2022 була зареєстрована в ЄРПН 07.12.2022.
Фактичне отримання зазначеного товару покупцем відбулося 26.07.2023 через Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», що підтверджується відмітками на видатковій накладній та листуванням сторін, зумовленим неможливістю приймання і оформлення первинних документів на тимчасово окупованій території. 
Після проведення вхідного контролю Хмельницькою АЕС продукція була визнана придатною, про що постачальнику були направлені відповідні документи.
03.07.2024 сторонами укладено додаткову угоду № 4, якою зменшено обсяг поставки товару та приведено умови договору у відповідність до фактично поставленого товару за видатковою накладною № 334 від 18.11.2022, визначивши загальну вартість договору у розмірі 3 162 864,00 грн з ПДВ. 
Таким чином, з урахуванням додаткової угоди № 4, суд дійшов висновку, що постачальник повністю виконав свої зобов`язання за договором, а у покупця з 03.07.2024 виник обов`язок оплатити поставлений товар протягом 60 календарних днів. Разом з тим, покупець отриманий товар не оплатив, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання постачальник звернувся до покупця з претензією від 06.08.2024, яка залишилася без задоволення, після чого подав до суду первісний позов про стягнення заборгованості у сумі 3 162 864,00 грн, а також 3 % річних та інфляційних втрат. 
Водночас покупець подав зустрічний позов, посилаючись на порушення постачальником строків поставки товару в період з 01.04.2023 по 11.05.2023, та заявив вимоги про стягнення пені і штрафу відповідно до п. 7.2. договору, нарахованих на вартість непоставленого у цей період товару.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив фактичні обставини виконання сторонами договору поставки № 53-121-08-22-11318 від 27.10.2022, характер і послідовність змін його умов, обсяг фактично поставленого та отриманого товару, а також наявність заборгованості покупця за отриманий товар і підстави для заявлення сторонами взаємних майнових вимог, дійшовши висновку, що спірні правовідносини є господарськими та регулюються зазначеним договором і нормами чинного законодавства України.
Суд першої інстанції, з висновками якого повністю погоджується колегія суддів ЦАГС, виходив із того, що укладений договір поставки та додаткові угоди до нього є належною правовою підставою виникнення у відповідача грошового зобов`язання щодо оплати отриманого товару. 
З урахуванням додаткової угоди № 4 від 03.07.2024 остаточний обсяг зобов`язань постачальника був визначений у сумі 3 162 864,00 грн, а факт отримання відповідачем товару за видатковою накладною № 334 від 18.11.2022 26.07.2023 не заперечувався сторонами. 
Відповідно до п. 3.2. Договору оплата поставленого товару мала бути здійснена протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, а з урахуванням приписів статей 253, 254 ЦК України граничним строком виконання грошового зобов`язання обґрунтовано визначено 02.09.2024. Оскільки відповідач у встановлений строк оплату не здійснив, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні статей 610, 612 ЦК України.
Застосовуючи ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд обґрунтовано зазначив, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми незалежно від наявності чи відсутності його вини. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 03.09.2024 по 05.12.2024, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його арифметичну та правову коректність і обґрунтовано визначив суму таких нарахувань у розмірі 23 851,11 грн.
Оцінюючи доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходив із того, що обставини непереборної сили можуть бути підставою для звільнення від відповідальності лише за умови доведення їх безпосереднього впливу на неможливість виконання конкретного зобов`язання. Натомість, загальні листи Торгово-промислової палати України не мають преюдиційного характеру, а відповідач не надав належних і допустимих доказів дотримання передбаченого договором порядку повідомлення про форс-мажор та не довів, що саме воєнні дії об`єктивно унеможливили своєчасну оплату поставленого товару. При цьому суд обґрунтовано врахував, що спірний Договір був укладений після запровадження воєнного стану в Україні, а відтак відповідач, приймаючи на себе відповідні зобов`язання, усвідомлював пов`язані з цим ризики.
Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо компенсаційного характеру процентів річних як способу захисту майнового права кредитора (постанові від 18.03.2020 у справі № 902/471/18).
Оцінивши обставини справи з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов правильного висновку, що заявлена до стягнення сума 3 % річних є незначною у співвідношенні із сумою основного боргу та не створює надмірного тягаря для боржника, у зв`язку з чим підстав для її зменшення не вбачається. 
За таких обставин вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 23 851,11 грн обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги АТ «НАЕК «Енергоатом» щодо наявності підстав для зменшення розміру 3% річних колегією суддів відхиляються, оскільки суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи та вірно застосував норми матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає стягнення 3 % річних незалежно від вини боржника.
Посилання апелянта на форс-мажорні обставини та складний фінансовий стан не підтверджують об`єктивної неможливості виконання саме грошового зобов`язання і не доводять причинного зв`язку з допущеним простроченням. 
Такі обставини також не є підставою для зменшення розміру 3 % річних, які мають компенсаційний характер і є співмірними сумі основного боргу. 
Нараховані 3 % річних є законодавчо встановленим мінімальним розміром плати за користування грошовими коштами кредитора, не перевищують меж, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, та є співмірними сумі основного боргу і строку прострочення.
З огляду на те, що саме 3% річних є мінімальним розміром процентів, на які може розраховувати кредитор, і відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 такий розмір не підлягає зменшенню судом, тому висновок суду першої інстанції про відмову у зменшенні 3 % річних та їх стягнення у сумі 23 851,11 грн є правильним.
У зв`язку з викладеним вище апеляційна скарга не містить підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційних скарг відповідно до вимог ст. 269 ГПК України, дійшов висновку про відсутність допущеного судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області – таким, що підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника по даній справі.

Керуючись ст. ст. 129, 275– 282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025 у справі № 908/3183/24 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.01.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов